51 



vore Heders en yderst tør og mager Jord; naar Solen har 

 gjeanemvarmet den, og Laverne og iVIosserne staa sprøde og 

 tørre, gaar det som paa vore Heder, naar man i Sommertiden 

 længe har vandret over dem, Støvlesaalen bliver glat poleret og 

 Foden glider paa den knasende Bund^). 



Om der i denne Hedebund findes Svampetraade , som efter 

 iMüller hos os, er mig ubekjendt. 



Nord for Vajgattet skal Tørvedannelsen blive sparsommere, 

 vel sagtens fordi Lyngheden bliver sjældnere og mindre frodig. 



Lynghedens biiskforinede Bloinsterplauter ere følgende , alt til 

 Dels nævnte i det foregaaende, 



К rækkebær- eller Revlingplanten ( Empetrum nigrum) 

 maa nævnes først som den alleralmindeligste. Den dominerer 

 især i det yderste Kystland , hvis kolde Havtaage og Storme 

 den er haardfør nok til at udholde. Der er derfor især her 

 Steder, hvor den som Hedelyngen (Calluna) ofte hos os, næsten 

 alene danner Plantedækket, fortrængende alle andre Buske; disse 

 Steder ere lidet blomsterrige, men friskere grønne end de andre, 

 hvor Vegetationen er mere aaben og andre Buske træde op 

 med. Men Empetrum findes ogsaa i utrolige Mængder langt 

 inde i Landet, og skjønt den oftest holder sig lavt, kan den 

 dog mange Steder paa gunstigere Pladser danne et fodhøjt 

 Dække. Den gaar ogsaa højt op paa Bjærgene, men synes for 

 saa vidt fordringsfuld, som den ikke ynder stærkt skraanende 

 eller grusede Steder. Den er saa almindelig udbredt i alle de 

 sydligste og mellemste Dele af Grønland, al Grev Raben siger: 

 «man kan næsten ikke gjøre et Skridt uden at træde paa den«. 



^ Dette maa imidlertid ikke forstaas saaledes , at Hedebusltene Ikke ogsaa 

 kunne voxe paa fugtig Bund; i denne Henseende foriiolde de grøn- 

 landske sig som vore egne, og jeg har set Steder med temmelig vaad, 

 næsten moseagtig Bund, der var dækket af Empetrum og Cassiope 

 ietragona sammen med Pil og Dværgbirk foruden Mos, Lav, m. m. 



4* 



