69 



bunden selv eller den grusede og lerede iVIark i det højeste med 

 Laver og Mosser; hist og her finder en lille lav Tue af en 

 Blomsterplante Jord og Plads til at sætte sine Rødder, eller der 

 findes en lille Plet, hvor flere af dem have kunnet fæste Bo, 

 men de formaa ikke at g|ive Landskabet nogen Tone, 

 saaledes som Lyngheden. I denne triste Natur, hvor der her- 

 sker en storslaaet Bo og Øde, naar ikke Stormene pidske 

 Marken og feje Sten og Sand hen over den, kan man vel endnu 

 finde Exemplarer af Hedens Buske, men spredte og forkuede; 

 det overvejende Antal Arter er Urter. 



henne Del af Grønlands Overflade vil jeg foreslaa at kalde 

 Fjældmarken ^); den er sikkert den mest vidt strakte af alle 

 Vegetationsformer, og indtager et langt større Areal end Lyng- 

 heden ; de større Bjærghøjder og mange lavere, hele det yderste 

 INord og alle Skjærgaardsøerne samt andre Dele af Kysten have 

 kun Fjældmarksflora. 



Dens Ejendommeligheder ere altsaa de lyngagtige Buskes 

 Tilbagetrængen og en meget spredt Vegetation af de nøj- 

 somste og haardføreste af de arktiske urter med Mosser 

 og Laver. Dog er der alligevel en vis Mangfoldighed i Hen- 

 seende til Arterne; blandt Lynghedens Buske er der egentlig 

 blot to, som vise nogen større Selskabelighed, nemlig Empe- 

 trum og næst den Cassiope tetragona; men paa Steder, hvor 

 disse ikke dominere, er Vegetationen meget blandet, og det 

 samme gjenfindes paa Fjældmarken. 



I denne Vegetationens Aabenhed fremtræder en stor For- 

 skjel mellem Højnordens og Alpernes alpine Region; thi denne 

 udmærker sig ved Mængden af sine Urter og først i de aller- 

 højeste Egne, i «Sneregionen», træffe vi en grønlandsk Fjæld- 

 mark med dens «Flora nivalis»; «das ist», siger Christ, «der 

 Vorzug der europäischen Alpen und im höchsten Grad unserer 



1 botan. Forenings ..Meddelelser 1886» brugte jeg Navnet «KjaBldurternes 

 Flora » . 



