81 



bliver henimod sin Nordgrænse Kystplanter. Med andre Ord: 

 længere mod Nord faar Klimatet en mere kontinental Karakter» ^). 



Fjældinarkeiis Idbiediiliig i Hojdeii afhænger af de "evige« Sne- 

 og Ismasser. Jeg selv har ingen Iagttagelser over Snegrænsens 

 Beliggenhed. Denne er jo altid en Middelværdi af mange for- 

 skjellige Højdemaalinger og kan selv under sydlige Bredder være 

 meget forskjellig paa forskjellige Sider af den samme Bjærg- 

 kjæde; den skal f. Ex. ligge 3400' højere paa den tørere Nord- 

 side af Himalaya end paa den sydlige, og det bliver endnu 

 vanskeligere at udpege en Snegrænse i de arktiske Lande, især 

 fordi det direkte Sollys spiller en saa overordentlig Rolle ; 

 der er jo anført Exempter paa, at Lavlandet kan være meget 

 snedækket, mens nærliggende Højder paa op til 3000' alt ere 

 snefrie. 



At der naturligvis ikke maa tages Hensyn til de egentlige 

 Isbræer, har allerede f. Ex. Rink anført. Men selv bortset 

 fra dem, er den Højde, i hvilken Jorden Aar efter Aar ved- 

 bliver at være snedækket, yderst forskjellig; i langt højere Grad 

 end f. Ex. paa Alperne gjøre de lokale Forhold deres Indflydelse 



*) Det forekommer mig at være af stor hUeresse i denne Sammenhæng at 

 kjende Likenologen og Forstmesteren Normans Udtalelse om Lavernes 

 Vegetationsbetingelser, og jeg tillader mig derfor at afskrive dem her: 

 • De buskagtige og bladagtige Laver [Cladoniece, Alectoriece, Stereocaulon, 

 Cetraria nivalis og cncullata] tiltrænger ingen Fugtighed fra Jordbunden 

 og kan, som alle Laver, undvære selv den atmosfæriske Fugtighed gjeu- 

 nem ubegrænset lange Tidsrum, hvor deres vegetative Liv aldeles hviler. 

 Lige saa lidt tiltrænger de Humus. Men denne deres Uafhængighed af 

 disse to for den øvrige konkurrerende Vegetation nødvendige betingelser 

 giver dem en afgjorende Overmagt i Kampen om Pladsen, naar Jord- 

 bunden er yderst humusfaUig og tillige tør. Selv i Lavlandet i det 

 søndenfjeldske Norge fremkalder de samme Terrainforhold et lignende 

 Resultat. Paa Østerdalens furuklædte Sandmoer bestaar jo Skovbunds- 

 dækket ofte over store Flader af absolut dominerende Cladonia. Lige- 

 som i det indre Finmarken (f. Ex. Karasjok) voxer allsaa disse i Selskab 

 med Furuen, der har det tilfælles med dem, at den mere end noget andet 

 at vore Skovtræer kan nøjes med et Minimum af Jordfugtighed og af 

 Humus". 



VII O 



