88 



forøge deres Tal Det gaar i Grønland som i Alperne, at der langt 

 oven for Snegrænsen tindes Pletter, i Alperne kaldte «Firninseln», 

 hvor Jorden er snefri om Sommeren, enten fordi Terrainets Hæld- 

 ning eller Vinden eller begge i Forening ere Grunden til, at 

 Sneen ikke kan blive liggende, eller maaske ogsaa fordi For- 

 dampningen paa Grund af Luftens Tørhed overgaar Nedbøren. 

 Og over alt, hvor der er snefrit Land, er der ogsaa Plante- 

 væxt, ej blot Mos og Lav, som altid findes paa de højeste 

 Steder, men ogsaa blomsterplanter. 



Vi vide jo ogsaa fra Kapit. J. A. D. Jensens Expedition 

 1878, at selv JNunatakker, der ligge langt inde paa Indlandsisen, 

 kunne have forholdsvis mange Blomsterplanter ^). 



De i Listen anførte Planter have iøvrigt en egen Interesse, 

 den nemlig, at om dem maa vi trøstig kunne antage, at de 

 kunde holde ud i Grønland under Istiden , naar der da var is- 

 frit Land. 



Med Hensyn til liavernes Udbredelse i Højden har jeg 

 trulfet et Par Notiser, søm jeg vil anføre her. Saaledes siger 

 Hart om det nordligste Grønland, at Laverne ere «iMost abun- 

 dantly at from five hundred lo a thousand feet above it 

 (э: Havets Niveau), an altitude at which most flowering plants 

 have disappeared». Den 2den tyske Expedition fandt i endog 

 7000' Højde ved Franz Josefs Fjordtykke Puder af et flere 

 Tommer langt Mos [Grimmia lanuyinosa var. arctica) og des- 

 uden prægtige Laver. Men Højnordens tørre Klima vil dog 

 næppe tillade Laverne at udvikle sig med særfig stor Frodighed. 



Et andet Spørgsmaal er, om der ogsaa i Vegetationen af 

 Blomsterplanter er bestemte Forskjelligheder efter Højden paa 

 det til Fjældmarken hørende Omraade. 



Det fremgaar bestemt af Langes «Conspectus», hvad man 



*) Se den ovenstaaeiide Liste og Kornerups «Om det organiske Liv p;ia 

 den østlige Nunatak». Meddel, om Grønland, I, p. 150. 



