140 



diodes, Astrophjllum cinclidioides , Splachnwn vasculosum og 

 Wormskioldii (meget sjælden) o. a. , men Sphagna ere spar- 

 somme, og ere i Henseende til Arterne vist temmelig forskjel- 

 lige fra Grønlands. . 



Gaa vi ind i Sibirien, unde vi jo der Moskjær i største 

 Udstrækning i Tundraen, v. В aer skjelner mellem tørre og 

 vaade Tundraer efter som Jorden om Sommeren tørrer ud eller 

 beholder sin Fugtighed; de første ere især bevoxede med Laver, 

 de sidste med Mos, og af disse er der efter Middendorff alt 

 efter Fugtighedsgraden to Slags; Ро^у^ггс/тш- Tundraen, en 

 tørrere Form, der til l^els endog næsten maa kunne kaldes Hede, 

 og S/^Äa^wMm-Tundraen, der er «schwappende» med Vand over- 

 mættede Mosflader, Men i øvrigt synes han at tage Begrebet 

 »Tundra» i langt videre Forstand, mere i Overensstemm.else med 

 Navnets Oprindelse; »tuntur» kalder den flnske Stamme nemlig 

 «icke allenast de nakna fjelltopparne, utan äfven hvarje af na- 

 turen skoglos trakt, som icke betiickas af en grönskande gräs- 

 matta, utan är beväxt med lafvar och mossor» (Fellman). Eu- 

 ropas Lynghede er saaledes en Slags «Hochtundra» efter Mid- 

 dendorff, og Laplands «Tundra» er hovedsagelig karakteriseret 

 af Diapensia lapponica med Laver o. s. v. De store Mostundraer 

 i Sibirien skyldes Jordens og i Vegetationsliden ogsaa Luftens 

 Fugtighed samt den flade Bund; i Lapland og paa jNorges 

 Fjælde bliver Tundraen aabenbart tørrere , gaar over til Hede, 

 og det bjærgrige Grønland eller de med det vist meget overens- 

 stemmende «barren grounds» i Nord- Amerika have ogsaa kun 

 pletvis «Moskjær», men ellers især Hede og Fjældmark. Havde 

 Grønland haft Sibiriens Overtladeforhold , vilde Mostundraerne 

 vel ogsaa være komne til Udvikling der, i alt Fald i visse Egne. 



