176 



tins havde opdaget, blev for Færøernes Vedkommende stad- 

 fæstet ved Rostrup, 1870, idet han viste, at af disses 307 

 Blomsterplanter er der blot i det højeste 6 , som mangle i 

 Skandinavien, og lige saa frappant er Ligheden mellem Lønbo- 

 planterneM, og derpaa for Islands Vedkommende ved Grøn- 

 lund: af de 317 for Island sikre Blomsterplanter er der blot 

 6 Arter, som ikke findes i Skandinavien'-). Heraf synes disse 

 Øers europæiske Karakter at være klar: de ere plantegeo- 

 grafiske Provinser af Europa. 



Artsantallet paa de nævnte Øer er nu ikke ganske det samme som den 

 Gang; især for Islands Vedkommende; se Hostrup i Botan. Tidsskrift, 1887, 

 Bd. 16. Dog er det plantegeografiske Forhold saa temmelig uforandret, saa 

 vidt mine statistiske Opgjørelser hidtil vise. I øvrigt giver det Ikke i en 

 Undersøgelse som denne det rette Blik og fuld Klarhed paa l'orholdet, naar 

 Tallene nnfores som her ovenfor (hvad Blvlt gjør) Efter min Opgjørelse er 

 Forholdet for Færøernes og Islands Floraer omtrent det samme, nemlig 

 følgende: Halvparten af alle deres Arter have en meget vidtstrakt Udbredning 

 efter Længdegraden, og deres Hjemstavn vil det være vanskeligt at paavise; 

 c. '/é findes baade i Amerika og Europa, men en stor Del af disse have 

 rimeligvis hjemme i dette sidste Land og ere med Mennesket indvandrede til 

 Amerika, og den resterende '/4 er europæiske Typer. Af amerikanske 

 Arter har Kærøerne slet ingen, Island blol 2. Grønlands Forhold opførtes 

 til Dels ovenfor (S. 164); Vs er fælles for Europa og Amerika, Vn er øsUige 

 Typer, Vs — V9 vestlige, og Resten er vidt udbredte eller endemiske Arter, naar 

 man stiller Sagen gunstigst for det østlige. Rigtigst er det vist at stille '/9 

 østlige mod Vs vestlige. Ved en saadan Opstilling kommer først det sande 

 Forhold til syne. Nærmere herom i .Naturhistorisk Forenings «Videnskabelige 

 Meddel. ■■, naar jeg har faaet de nødvendige plantegeografiske Oplysninger. 



Imidlertid fremkom der nu ogsaa et andet Moment som 

 Grundvold for den nye Vandringshypothese, nemlig vort for- 

 bedrede Kjendskab til Dybdeforholdene mellem Øerne i 

 hin Ujæde. Det sidste Tiaars Dybdemaalinger i det nordlige 

 .Atlanterhav, deriblandt navnlig den norske Nordpolsexpeditions 

 1876 — 78 og vore egne med «Ingolf» under Kapit. M our i er 

 1879 i Danmarksstrædet^l lærte os en Række interessante Fakta 



') Botanisk Tidskrift, 1870, Bd. 4. 



2) Ibid. 11 R., Bd, 4. 1874. 



^) Geografisk Tidsskrift. Her udtales, at »det nordvestlige Island synes for- 

 bundet med Grønlands Østkyst ved en undersøisk Ryg med højst 300 

 Favnes Vanddybde». 



