61 



pertit, hvis enkelte Kali- og Natronfeldspatlameller ere for- 

 svindende tynde. 



I Nefelinsyeniterne ved Julianehaab er Natronortoklas ikke 

 funden, derimod er den i Forbindelse med Rryptopertit (og til 

 Dels Mikropertit) Hovedbestanddelen i Augitsyeniterne samme- 

 steds. I sine Egenskaber viser den stor Overensstemmelse 

 med Natronortoklasen i de sydnorske Augitsyeniter. 



Af større til nøjere Undersøgelse egnede Krystaller fandtes 

 i Universitetsmuseets Samlinger kun et enkelt Brudstykke, der 

 skal nærmere beskrives i det følgende, da det i flere Henseender 

 viste interessante Egenskaber. Det stammer fra Siorarsuit og 

 er ifølge Meddelelse fra K. J. V. S teen s trup taget af ham 

 mellem nedskredne, ved Bjærgarternes Smulren løsnede Brokker. 

 Der forekommer paa det nævnte Sted baade Nefelinsyeniter og 

 Augitsyeniter; efter al Sandsynlighed hidrører Feldspaten fra en 

 augitsyenitisk Pegmatitgang, da de i den indesluttede Mineraler 

 ere saadanne , som i Julianehaabegnen ere karakteristiske for 

 Augitsyeniterne. 



Denne Feldspat er graalig og temmelig frisk af Udseende; 

 den besidder foruden de almindelige Spalteretninger efter Basis 

 og Langsfladen tillige en ufuldkommen Delelighed, der omtrent 

 følger Tværfladens (100) Retning; paa Brudflader efter denne 

 Retning dlabradoriserer» den med himmelblaat Skær. 



Hovedspaltefladerne give paa Goniometret lidt utyde- 

 lige Reflekser; de fundne Værdier for deres Vinkel afveg 

 mellem Г og 14' fra 90"", men disse Afvigelser vare mindre 

 end Grænserne for de af Fladernes Ufuldkommenhed følgende 

 lagttagelsesfejl. 



Ud sluknings vinklen paa Basis er 0°, paa Langsfladen 

 1Ц — 12°, hvorefter man kan formode, at Feldspaten indeholder 

 omtrent lige saa meget Natron- som Kalifeldspatsilikat (sml. 

 Side 59). Det foreliggende Materiale var ikke tilstrækkeligt til 

 nogen kvantitativ Analyse. Vægtfylden af smaa Korn (be- 

 stemt som i de foregaaende Tilfælde) var 2,590. 



