65 



og S|»rækkei-s, og det synes derfor rimeligt, at Mikropertit- 

 strøgene ere opstaaede under Medvirkning af Opløsninger, som 

 have banet sig bestemte Veje i Feldspaten, idet de forti'insvis 

 fulgte langs indesluttede Smaakrystaller. JDe Oplosninger, der 

 senere have iværksat den atmosfæriske Forvitring, have da fulgt 

 lignende Veje, idet de bedst kunde trænge frem der, hvor der 

 var Inhomogeniteter til Stede. 



En særegen Forklaring kræver det ovenfor beskrevne For- 

 hold, at de nydannede Smaalameller af iVlikroklin og Albit, som 

 i Hovedsagen følge samme ftetning som det Mikropertitstrøg, 

 de tilhøre, dog jævnlig paa Grænsen mod Natronortoklasen for- 

 lade denne Retning og løbe ud i korte Frynser, der besidde 

 de ovenfor nævnte, overalt konstante og af iMikropertitstrøgets 

 Forløb uafhængige Retninger, nemlig paa IJasis (Я) — 70°, paa 

 Langsfladen omtrent -f- 72° mod X-aksen. TNu ere disse Ret- 

 ninger netop de samme, som ovenfor ere fundne for Ud- 

 løberne fra de mikropertitiske Partier i liryptopertiterne , og i 

 de sidstnævnte Feldspater er det øjensynligt, at Aarsagen til, 

 at Mikropertitpartierne udsende saadanne Udløbere eller Frynser, 

 er den, at de kile sig ind imellem og flyde sammen med de 

 Smaalameller, af hvilke selve Kryptopertiten bestaar, og som 

 netop følge de samme Retninger. Herigennem bliver det sand- 

 synligt, at den beskrevne Natronortoklas fra Siorarsuit i Virke- 

 ligheden er bygget paa samme Maade som Kryptojiertiterne fra 

 INarsasik, kun med saa smaa Dimensioner af de enkelte La- 

 meller, at disse selv i meget tynde Præparater overalt ligge 

 flere over hinanden; Lyset gaar da overalt igennem paa samme 

 Maade , og Præparaterne maa synes homogene selv ved de 

 stærkeste Forstørrelser. 



