69 



medens paa den sydgrønlandske Forekomst Kalifeldspaten for 

 den langt overvejende Del er Mikroklin. 



Af stor Interesse er Analogien i Kalinatronfeldspaternes 

 Optræden indenfor de to Omraader: paa begge Steder have de 

 tydelig pertitiske Feldspater fortrinsvis hjemme i Nefelinsyeniter, 

 de mere homogene (Kryptopertit, Natronortoklas, Natronmikro- 

 klin) fortrinsvis i Angitsyeniter. Analogien er dog ikke fuld- 

 stændig. I de sydnorske Angitsyeniter ere de sidstnævnte Feld- 

 spater saa godt som eneherskende, og de samme have ogsaa 

 stor Udbredelse i Nefelitsyeniterne dersteds; tydelige Mikroper- 

 titer ere i det væsentlige indskræ^nkede til nefelinsyenitiske 

 Pegmatitgange og til visse gangförmige Nefelinsyeniter, især 

 FoyaiterM- I det sydgrønlandske Omraade, saavidt det hidtil er 

 kendt, er det derimod de mere homogene Kalinatronfeldspater, 

 som have en mere indskrænket Betydning: i Nefelinsyeniterne 

 ere de næsten helt fortrængte , enten af Mikropertiter eller af 

 Albit og Mikroklin , der ere udkrystalliserede hver for sig , og 

 selv i Augitsyeniterne ere de ikke eneherskende, men ledsagede 

 af Mikropertiter, dog kun af saadanne, hvor de enkelte Lameller 

 ere forholdsvis smaa. 



De fuldstændig jævne Overgange fra Mikropertit til tilsyne- 

 ladende homogen Natronortoklas forklares gennem den allerede 

 før berørte , af R o s e n b u s c h antydede - ) og af В r ö g g e r 

 nærmere udviklede Teori: at Kalinatronfeldspaterne (med Ude- 

 lukkelse af Natronmikroklin) alle besidde i det væsentlige samme 

 Struktur, idet de ere opbyggede af afvekslende Lameller af Kali- 

 og af Natronfeldspat, og at kun Lamellernes større eller mindre 

 Tykkelse betinger, om Strukturen kan iagttages mikroskopisk 

 eller ej. Paa den anden Side fører Iagttagelsen af de jævne 

 Overgange fra Natronmikroklin til Natronortoklas, saaledes som 



M W. c. ßrögger, Min. d. Syenitpegm. 18У0. allg. Theil, S. :39. 

 2) H. Rosenbusch, Mikrosk. Physiographie I, 1885, S. .51G. 



