77 



begrundede Anskuelse. Man kan vente , at de hidtil kun faa 

 Tilfælde, i hvilke der er beskrevet en fra Vertikalen afvigende 

 Pertitstribning ^), og som efter ovenstaaende kunne betragtes 

 som tydende paa Tilstedeværelsen af en oprindelig Pertitstruktur, 

 i Fremtiden ville blive betydelig forøgede. 



Retningen af Scnnmenvoksningsßaderne set i basiske Præ- 

 parater er gennemgaaende langt mere uregelmæssig. Ofte kan 

 man her ikke en Gang tale om egentlige Pertit strib er, idet 

 Kalifeldspaten og Natronfeldspaten mere fremtræde som uregel- 

 mæssige, i hinanden indgribende Partier af mangehaande vari- 

 erende Former. Næsten altid have dog disse Partier en frem- 

 trædende Længdeudstrækning i en bestemt Retning, som i de 

 fleste Tilfælde og særlig hos alle granitiskc Pertiter omtrent 

 falder sammen med Tværfladens (100) eller Prismefladernes 

 (110) Spor, og dette synes at gælde baade for oprindelige 

 og sekundære Pertiter. Grænselinjerne mellem de enkelte Feld- 

 spatpartier ere ujævne og takkede eller bugtede, og det synes 

 ganske tilfældigt, om de fortrinsvis følge den ene eller den 

 anden af de nævnte Retninger. I andre, sjældnere Tilfælde 

 følge de delvis eller overvejende Langsfladens (010) Ret- 

 ning; dette gælder de primære Mikropertiter i en Del Ne- 

 felinsyeniter, for hvilke det da er meget karakteristisk; man 

 finder dette Forhold foruden i de grønlandske Nefelinsyeniter 



1) F. Becke, Tschermaks iiiiii. petr. MiU. 1S82, 4, S. 197. — W. C. 

 Brögger, sidst anf. Sted, S. 549 (Noten). — Zeitschr. f. Kryst. 1890, 

 18, S. 197. — A. Sauer, Mitt Bad. Geol. Landesanst. 1891, 2, S. 241. 

 — Det fortjener at fremhæves, at i flere af disse Tilfælde angives 

 Pertitstriljernes Vinkel med de basiske Spalter ikke til -j- 72° , saaledes 

 som i Nefelinsyeniternes Pertiter, men til ^74°. Nøjagtig denne sidste 

 Retning har jeg ogsaa fundpt i'or de mindste Albitstriber (de større ere 

 saa ujævne, at deres Retning ikke kan maales nøjagtig, og de synes, at 

 være udvidede ved sekundær Albitudskillelse) i granitiske Pertiter fra 

 Perth (Canada), fra Klippegaard (Bornholm) og fra Arendai. Dette synes 

 at bekræfte den ovenfor fremsatte Formodning, at Striberetningen er 

 underkastet smaa, men ikke tilfældise Variationer. 



