83 



hvor .Mikroklinpartierne ere saa store , at de tydelig kunne 

 skelnes , og deres Udslukning bestemmes , have deres Grænser 

 mod Albiten en skraa Hovedretning, som danner en positiv 

 Vinkel med X-aksen for det Mikroklinindivid , hvis Udsluk- 

 ningsvinkel er 4-17°, medens Grænselinjen for det andet af- 

 viger lige saa meget til den modsatte Side ; en omvendt For- 

 deling forekommer aldrig. For de kryptopertitiske Feldspater 

 kan man vanskelig unddrage sig den Antagelse , at den samme 

 Lov gælder, idet man betragter Forløbet af de i dem lejlig- 

 hedsvis indeholdte Mikropertitlameller paa de Steder, hvor disse 

 tabe sig i den kryptopertitiske Feldspatmasse. Herved bliver 

 det altsaa sandsynligt, at i de krydsstribede Kryptopertiter til- 

 hører al den Mikroklin, der danner Striber af den ene Retning, 

 det ene Mikroklinindivid, medens det andet er repræsenteret i 

 Striberne af den anden Retning. Nu tyde de i Beskrivelsen af 

 .Mikropertiten fra Narsasik (Side 39) omtalte Iagttagelser — der 

 ogsaa kunne gøres i de andre Mikropertiter af lignende Art 

 — paa, at noget ganske tilsvarende gælder Albiten; thi det 

 viste sig i denne Mikropertit, at de tyndeste og regelmæssigste 

 Albitstriber væsentlig bestod af et enkelt Individ, saaledes at 

 Albiten i Striberne af den ene Retning (under negativ Vinkel 

 med X-aksen I havde positiv Udslukningsvinkel og omvendt. 



Benytte vi disse Iagttagelser til at danne os en nærmere 

 Forestilling om Strukturen af de krydsstribede Kryptopertiter, 

 føres vi saaledes til den Antagelse som den sandsynligste , at 

 af de to iagttagne Sammenvoksningsllader svarer den ene (861) 

 til Grænsefladen mellem Mikroklin og Albit, hvis krystallo- 

 grafiske Stilling er en saadan , at de begge (naar Feldspaten 

 ses fra oven i Præparat efter Basis) have positiv Udsluknings- 

 vinkel , medens den anden svarer til Grænsefladen mellem 

 MikrokUn og Albit, som ere i Tvillingstilling til de første ^). 



1) Heraf vilde atter følge, at Tvillinggræiiserne maatte forløbe temmelig 

 regelmæssig og ensformig gennem begge Feldspater, hvorved Tvilling- 



6* 



