100 



udviklede, jo grovere Pertitstriikturen er. Sammenvoksnings- 

 fladerne af den anden Art svare ikke til nogen krystallonomisk 

 Flade , men deres Beliggenhed afhænger ligesom Periklintvil- 

 lingernes Sammenvoksningsflade af de to Feldspaters krystallo- 

 grafiske Elementer og gensidige Stilling; de gøre sig desto 

 stærkere gældende, jo finere Pertitstrukturen er, og ere i Kryp- 

 topertiterne saa godt som eneherskende. Deres Retninger ere 

 sandsynligvis underkastede mindre Variationer, som betinges af 

 Ændringer i de to Feldspaters krystallografiske Elementer; bort- 

 set herfra afhænge de kun af de to Feldspaters Tvillingbygning. 

 I det simpleste Tilfælde, hvor Kalifeldspaten foreligger som 

 Ortoklas , og Albiten bestaar af ganske tynde Tvillinglameller, 

 følge de omtrent Ortoklasens Tværdome (801); i det i Krypto- 

 pertiterne fra Julianehaabegnen foreliggende Tilfælde, hvor Kah- 

 feldspaten maa antages at være regelmæssig tvillingstribet Mi- 

 kroklin, følge de omtrent de to Pyramideflader (861) og 861), 

 af hvilke den ene er Sammenvoksningsflade for det ene, den 

 anden for det andet Mikroklinindivid ; hvor begge Feldspater 

 ere mere uregelmæssig tvillingstribede, optræde tillige andre? 

 ikke nøjere kendte Sammenvoksningsretninger. 



Ved Indvirkning af Opløsninger af ikke nærmere kendt Be- 

 skaffenhed kan der i Alkalifeldspater efter Udkrystallisationens 

 Tilendebringelse opstaa en sekundær Pertitstruktur. De sekun- 

 dære Pertitlamellers Begrænsningsflader blive under visse Vil- 

 kaar de samme som de oprindeliges, under andre Vilkaar ikke. 

 Man maa derfor i hvert enkelt Tilfælde ved Undersøgelse af 

 Pertitlamellernes Anordning og hele Optræden søge Oplysning 

 om, hvorvidt de ere oprindelige eller sekundære. 



Ligeoverfor den Kendsgerning, at Grænsen mellem «isomorfe» 

 og ikke-isomorfe Legemer, naar den skal fastsættes efter Kry- 

 stalformen alene , ikke kan blive en bestemt og uforanderlig, 



