130 



tilfældig formede JMellenimm mellem skarpt begrænsede Feld- 

 spattavler — dog kan den i samme Bjærgart ofte vise sig del- 

 vis samtidig med andre Feldspatindivider — og selv mod de 

 mørke Mineraler vender den ikke skarpe Krystalflader. 



(c) Fra enkelte Pegmatitgange foreligge Pro ver af Ihvid, 

 rød, blaa) Sodalit, som viser sig at være i det væsentlige sam- 

 tidig dannet med den tilgrænsende Feldspat eller ogsaa delvis 

 nbetydelig ældre end denne. Her er saaledes Aldersforholdet 

 mellem Sodalit og F"'eldspat ganske det samme som paa flere af 

 de nefelinsyenitiske Pegmatitgange i Langesnndsfjorden M- 



(d) Endelig forekommer som opitalt nnder Nefelin Sodalit 

 i ringe Udstrækning ogsaa som et efter Bjærgartens Størkning 

 dannet Dekompositionsprodnkt af Nefelin. 



Farve. Den friske Sodalits Farve kan være forskellig ; der 

 forekommer farveløse (hvide), blaalig grønne, røde og blaa Varie- 

 teter. Mest ndbredt er den klare eller halvklare blaalig 

 grønne Sodalit; med denne Farve optræder Mineralet nemlig 

 som Regel i Sodalitsyeniten, dog med vekslende Nuancer, snart 

 mørkere og mere blaagrøn , snart lysere , nærmende sig det 

 grønlig graa. Farven skyldes her udelukkende Mineralets utal- 

 lige Interpositioner af mikroskopiske Arfvedsonit- og Ægirin- 

 naale. Næsten altid findes begge Slags Interpositioner samtidig, 

 og Arfvedsonitnaalene i langt overvejende Mængde, hvorved den 

 ejendommelig blaalig grønne Farvenuance fremkommer; da til- 

 lige Interpositionerne pleje at være til Stede i langt større 

 Mængde end hos Feldspat og Nefelin i samme Haandstykke, 

 bliver Sodaliten som oftest ogsaa ved sin mørkere Farve let 

 kendelig fra hine. Dog forekommer der ogsaa Varieteter af 

 Sodalitsyeniten, hvor Sodaliten er fri for de nævnte Interposi- 

 tioner; den er da fuldkomment farveløs og næsten glasklar. 



En stærk violet-rød Farve finder man ifølge Meddelelse 

 fra Steen str up hos Sodaliten i den ovennævnte Sodalitsten, 



J) W. c. Brögger, Min. d. Syenitpegm. 1890, spec. Theil, S. 170- 



