I 



135 



næsten forsvindende Tykkelse; i Præparatet fremtræde de da 

 med Linje- eller Linealform, eftersom de danne en større eller 

 mindre Vinkel med Præparatets Plan. Ofte ere de meget talrig 

 til Stede og krydse jævnlig hinanden. Betragtede mellem Ni- 

 koller blive de meget iøjnefaldende, idet de ere stærkt dobbelt- 

 brydende; de have parallel Udslnkning, og Længderetningen 

 svarer til den største Elasticitet. De synes at tilhøre et lyst 

 Olimmermineral. Med stærk Lupe kunne de ses i Bjærg- 

 arten som smaa bitte, sølvglinsende Skæl. 



Disse Interpositioner ligge ujævnt fordelt; især er der 

 hyppig en Zone af meget variabel Bredde langs Sodalitens Rand, 

 hvor de mang,le. Da de som nævnt ofte gaa tværs over hin- 

 anden, maa de uden Tvivl anses for sekundære; for at forklare 

 deres hyppige Fraværelse i Randzonen maa man da antage, at 

 de her senere ere blevne opløste igen. 



Sodalitens Omdannelser. 



Som ovenfor nævnt er Sodaliten i de grønlandske Nefelin- 

 syeniter i meget stor Udstrækning fuldkomment frisk; paa 

 mange Steder træfles den dog helt eller delvis omdannet. De 

 iagttagne Omdannelsesprocesser gaa i to Retninger: i nogle 

 Tilfælde opstaar af Sodaliten Analcim, i andre Tilfælde derimod 

 Aggregater af rhombiske Zeoliter («Spreusten»), i hvilke Natrolit 

 altid er overvejende. 



1. Omdannelsen til Analcim er med Sikkerhed kun iagt- 

 tagen i Sodalitsyeniten og synes her kun at optræde underordnet. 

 Denne Omdannelse er imidlertid ofte vanskelig at konstatere 

 ved mikroskopisk undersøgelse, fordi Sodalit og Analcim begge 

 ere regulære og have saa godt som samme Brydningsindeks, 

 saa at de kunne se fuldstændig ens ud. I adskillige Tilfælde 

 lade de sig dog med Sikkerhed adskille , nemlig dels ved den 



