145 



Ш. Eudialyt. 



Den grønlandske Eudialyt var endog før Giesecke's Rejser 

 kendt i Europa og omtales allerede 1801 af TrommsdorffM, 

 Navnet Eudialyt indførtes 1819 af Strom ey er ^j. Først langt 

 senere lærte man ogsaa andre Forekomster for Mineralet at 

 kende, saaledes Langesundsfjorden i Norge (Varieteten Eukolit), 

 Magnet Cove i Arkansas og Luijaur-urt og Umptek i Kola^), 

 Alle disse Steder har Mineralet hjemme i nefelinsyenitiske 

 Bjærgarter; men det synes intetsteds at optræde i saa stor 

 Mængde som ved Julianehaab. 



Paa dette Sted findes Eudialyten dels som Bestanddel i 

 mange af de nefelinsyenitiske Hovedbjærgarter , hvis Eudialyt- 

 indhold jævnlig endog overstiger ti Procent, dels paa adskillige 

 Pegmalitgange. 



En af de betydeligste Forekomster af den sidstnævnte Art 

 er paa den lille Kekertanguak i Bunden af Kangerdluarsuk. 



') Crell's chemische Annalen 1801, 1, S. 433. 



=*) Gilbert's Annalen d. Physik 1819, 03, S. 380. 



Om den grønlandske Eudialyts Historie se for øvrigt J. Lorenzen, 

 Meddelelser om Grønl. 1881, 2, S. 63; senere end det sidstnævnte Ar- 

 bejde har C. Rammelsberg meddelt ny Analyser af Mineralet (Zeit- 

 schr. d. Deutsch, geol. Ges. 1S8G, 38, S. 497). 



=>) Eudialyten paa Øen Sedlovatoi i det Hvide Hav er ifølge Ramsay ikke 

 faststaaende der, men findes kun i erratiske Blokke, der sandsynligvis 

 stamme fra Kola (Neues Jahrbuch f. Min. etc. 1893, Beil. Bd. 8. S. 723). 

 XIV. 10 



