160 



в. Forsøg отег Yirkningerne af (îledning. 



Naar Plader som de i det foregaaende omtalte ophedes 

 stærkere end til svag Rødglødhede, blive de helt uigennem- 

 sigtige, længe inden Smeltning indtræder. For at kunne under- 

 søge Virkningerne af stærkere Glødning paa Eudialytkrystallerne 

 valgtes derfor en anden Fremgangsmaade. Denne bestod i, at 

 hele Krystaller eller større Stykker af saadanne underkastedes 

 Glødning, hvorefter der fremstilledes tynde Præparater af dem. 

 Paa den Maade kan man nemlig til Undersøgelsen benytte langt 

 tyndere og derfor mere gennemsigtige Præparater end i fore- 

 gaaende Tilfælde. Forsøgene udførtes med den almindelige, 

 rode Eudialytvarietet. 



1. Redglodliede. Efter at være udsalte for ikke for stærk Rød- 

 glødhede og derpaa afkølede vise de rode Eudialytkrystaller sig alle- 

 rede forandrede i det ydre: de ere blevne violette og helt uklare. 



Tynde Præparater, som ere parallele med Verlikalaksen, 

 vise, at Eudialyten er bleven optisk negativ, idet det nu er 

 Retningen for den største optiske Elasticitet, der er parallel 

 med Vertikalaksen. Den negative Dobbeltbrydning er temmehg 

 svag og varierer uregelmæssig i Styrke fra Sted til Sted i Kry- 

 stallen. Ved Maaling paa samme Maade som ovenfor fandtes 

 i et Præparat: 



oj-^ e = 0,0010 

 paa de Steder, hvor den negative Dobbeltbrydning var stærkest. 

 I Præparater af andre, paa lignende Maade behandlede Eudialyt- 

 krystaller syntes dog, at dømme efter Interferensfarverne, den 

 negative Dobbeltbrydning undertiden at kunne blive noget 

 stærkere. 



Rasiske Præparater gav i konvergent Lys intet eller kun et 

 meget utydeligt og forstyrret Aksebillede. 



Farven i tynde Præparater er bleven rødbrunlig, Pleo- 

 kroisme er ikke til Stede. 



Uklarheden viser sig at hidrøre dels fra Nydannelsen af 



