164 



Krystalform og kunne indeholde udskille dobbeltbrydende Mine- 

 ralpartikler (se Side 151). 



De her beskrevne Forhold afgive et yderligere Bevis for, 

 at de Ejendommeligheder hos de naturlige Eudialytkrystaller, 

 som ovenfor ere tilskrevne senere Indvirkninger, virkelig ere af 

 sekundær Natur. ÎMen de vise desuden, at man ikke af iagt- 

 tagne Forskelligheder i Dobbeltbrydningens Styrke og Karakter 

 hos Eudialyt (og hos Eukolit) kan slutte til oprindelig Uens- 

 artethed i den kemiske Sammensætning. Dog maa her natur- 

 ligvis undtages de Tilfælde , hvor der foreligger Zonarstruktur 

 eller Timeglasslruktur, som nødvendigvis forudsætte oprindelige 

 Forskelligheder ; men selv disse Forskelligheder behøve ikke 

 fra først af at have ytret sig paa samme Maade som nu. 



Eudialytens Omdannelser. 



1 det foregaaende er omtalt en Række Forandringer, som 

 Eudialytkrystallerne kunne undergaa, og som væsentlig ytre sig 

 ved en Aftagen af Dobbeltbrydningens Styrke eller ved, at den 

 skifter Fortegn. Men ved Siden af disse lidet indgribende For- 

 andringer, ved hvilke Eudialytens væsentligste kemiske og kry- 

 stallografiske Egenskaber bibeholdes, træffes jævnlig paa Fore- 

 komsten ved Julianehaab Vidnesbyrd om videregaaende Omdan- 

 nelser, ved hvilke Eudialytens Substans forandres og giver An- 

 ledning til Dannelsen af ny Mineraler. 



Disse egentlige Omdannelsesprocesser gaa i to Retninger, 

 idet der som Hovedprodukt af Processen snart dannes Katapleit, 

 snart dannes Zirkon. 



1. Eudialytens Omdannelse til Katapleit. Omdannelsen til 

 Katapleit er særdeles udbredt i de middel- og finkornede syd- 

 grønlandske Nefelinsyeniter; fra Pegmatitgangene og fra de 



