169 



arter -opstaar ved Arfvedsonitens Omdannelse (se nedenfor under 

 Arfvedsonit). 



Foruden Akmit optræder der jævnlig mellem Katapleit- 

 tavlerne Flusspat og Zeoliter, begge Dele dog kun i meget ringe 

 Mængde. 



Pseudomorfoserne af denne Type have gennemgaaende vel 

 bevaret Eudialytform. 



I en beslægtet, meget arfvedsonitrig Bjærgart (Arfvedsonit- 

 foyait) fra samme Lokalitet tilhøre Eudialytpseudomorfoserne 

 væsentlig samme Type, men de udmærke sig ved foruden Kata- 

 pleit og Akmit hyppig at indeholde et tredje ejendommeligt 

 Mineral. Dette danner ganske tynde, sekskantede Tavler og 

 har Udseende som et forholdsvis svagt lysbrydende Glimmer- 

 mineral (Lysbrydningen er kun lidt større end Canadabalsamens). 

 Skarpe retlinede Spalterevner løbe parallelt med Tavlefladen, 

 Sete gennem denne Flade ere Tavlerne tilsyneladende enkelt- 

 brydende og vise sig i konvergent Lys næsten optisk enaksede 

 (Aksebilledet er temmelig udvisket paa Grund af Tavlernes 

 ringe Tykkelse); den optiske Rarakter er negativ. Tværsnit 

 af Tavlerne ere stærkt dobbeltbrydende. Oftest er Mineralet 

 farveløst; af og til besidder det dog en blaalig grøn Farve og 

 er da stærkt pleokroitisk : 



a farveløs 



O = c blaalig grøn. 

 Mineralet synes saaledes at tilhøre Glimmergruppen ; den for- 

 holdsvis svage Lysbrydning tyder paa en fluorholdig Glimmer. 

 Ogsaa mod dette Mineral ere Katapleittavlerne temmelig idio- 

 morfe. 



(c) Den tredje Hovedtype repræsenteres af Pseudomorfoser, 

 i hvilke Analcim udgør den overvejende Bestanddel, medens 

 man desuden konstant i dem træffer Katapleit og et ubekendt, 

 naaleformet Mineral. 



Tavle VI, Fig. 6 viser en forholdsvis katapleitrig Pseudo- 

 morforse af denne Art; i andre Tilfælde er Katapleiten langt 



