182 



Fig. 4. 



svækket eller helt gaaet bort. Undertiden have de affarvede 

 Partier en svagt brunlig Tone. Et Eksempel paa dette Forhold 

 er fremstillet i Fig. 4, som viser en i flere Stykker brækket 

 Ægirinkrystal fra Naujakasik , .5 Gange for- 

 størret. Man iagttager, at den grønne Farve, 

 som i største Delen af Krystallen er af 

 normal Styrke, er helt forsvunden i 

 Omegnen af de Steder, hvor Krystallen 

 er brækkel. Afblegningen maa altsaa her 

 skyldes Indvirkningen af Opløsninger, der have 

 fundet Vej gennem Sprækkerne. Det er dog 

 forholdsvis sjældent, at Afblegningen fremtræder 

 paa denne Maade ; hyppigere er Indvirkningen 

 udgaaet fra Periferien af Krystallen og ganske 

 uafhængig af de tilstedeværende Sprækker, selv 

 om Krystallen er brækket. 



I mange Tilfælde er det vanskeligt eller 

 umuligt at afgøre , om Uensartethederne i Farven ere primære 

 eller sekundære. 



Ved Undersøgelse med korsstillede Nikolier finder man en 

 ringe, men dog tydelig Forskel i Størrelsen af Ud sluknings- 

 vinkl en paa Langsfladen hos de forskellig farvede Partier. 

 De farveløse Ægirinpartier — ligegyldig om de ere oprindelige 

 eller opstaaede ved Afblegning — have gennemgaaende en Ud- 

 slukningsvinkel , der 1 à 2 Grader større end de normale, 

 grønne Ægiriners. I de før omtalte brune Zoner i Ægirinerne 

 fra Igaliko er Udslukningsvinklen endog næsten 3° større end i 

 den grønne Substans i de samme Krystaller. Dog er der i Ud- 

 slukningsvinklens Størrelse ligesom med Hensyn til Farvestyrken 

 jævn Overgang mellem begge Slags Partier. 



Fra Pegmatitgangene ved Langesund har Brögger^) be- 

 skrevet en lignende Zonarstruktur hos Ægirinen som den ovenfor 



1) Min. d. Syenitpegm. 1890, spec. Theil, S. 326 f. 



