186 



i uregelmæssig begrænsede Individer uden Krystalflader. Den 

 næsten retvinklede, prismatiske Spaltelighed er især i Præparater 

 overmaadc fremtrædende; derimod iagttages kun faa Revner 

 efter Tværfladen (100). 



Farven i tynde Præparater er ganske lys og har i Alminde- 

 lighed en svagere eller stærkere graaviolet Tone ; undtagelsesvis 

 kan Farven være svagt grønlig graa, uden at Egenskaberne i 

 øvrigt forandres kendelig. Dobbeltbrydningen er betydehg svagere 

 end Ægirinens ; Interferensfarverne naa i almindelige tynde Præ- 

 parater i det højeste det blaa af anden Orden. Udsluknings- 

 vinklen i Længdesnit (maalt ud fra Vertikalaksen i varierer fra 

 0° til omtrent 42°; den Udslukningsretning, som ligger nærmest 

 Vertikalaksen, svarer til Retningen for den mindste optiske 

 Elasticitet i vedkommende Længdesnit. Tværsnit vise diagonal 

 Udslukning. Mineralet er altsaa monoklint med en Udsluknings- 

 vinkel paa Langsfladen : 



c:c = omtr. 42°, 



hvad der viser hen til en Diopsiden nærstaaende Pyroxenvarietet. 

 Nogen kendelig Dispersion af de optiske Elasticitetsakser iagt- 

 tages ikke. 



Som ovenfor nævnt er Mineralet i tynde Præparater noget 

 varierende i Farve ; selv indenfor samme Præparat have for- 

 skellige Individer ikke altid samme Farve. De lyseste Individer 

 vise ingen Pleokroisme , de stærkere farvede besidde en svag 

 Pleokroisme, varierende fra lys brunlig violet eller graalig violet 

 (a og c) indtil noget mørkere violet (b). 



Især hos de stærkere farvede Individer iagttages ofte , at 

 Farven henimod Randen bliver grønlig; for de grønlige Partier 

 langs Randen er da Udslukningsvinklen (c : c) paa Langsfladen 

 (010) indtil omtr. 10° større end for det indre. For Randzonen 

 ligger saaledes Retningen for den største optiske Elasticitet 

 nærmest Vertikalaksen. Fænomenet, som er analogt med, hvad 



