191 



slutter den grønne Aiigit særdeles ofte mikroskopiske, temmelig 

 kort prismatiske Apcititkrystaller ; hvor Augiten viser tydelig 

 Zonarstruktur , ligge Apatitinterpositionerne oftest fortrinsvis i 

 den ydre, ægirinagtige Zone eller ere især tæt sammenhobede i 

 Overgangszonen mellem Augit og Ægirin. Ogsaa Magnetit i 

 mikroskopiske Krystaller eller Korn forekommer hyppig i den 

 grønne Augit. 



I paafaldende Modsætning til Ægirinen og den violette 

 Augit, er den grønne Augit i flere Bjærgartvarieteter (Nefelin- 

 syeniter) i betydelig Grad omdannet. Omdannelsesproduktet 

 er et yderst finskællet Aggregat af brun В i o t i t ; jævnlig iagt- 

 tages dog ogsaa farveløse Mineraler, vistnok Zeoliter, mellem 

 Biotitskællene. Paa de delvis omdannede Individer ser man, at 

 denne Omdannelse fortrinsvis er udgaaet fra uregelmæssige 

 Sprækker; ikke sjælden er Omdannelsen fuldstændig i det indre, 

 medens Randpartierne endnu ere uforandrede. 



3. Arfvedsonit. 



Den rigehge Forekomst af Arfvedsonit i Eruptivomraadet 

 ved Julianehaab kan betegnes som dette Omraades mest frem- 

 trædende mineralogiske Ejendommelighed. Rigtignok angaves 

 indtil for nylig Arfvedsonit ret ofte som Bestanddel i Nefelin- 

 syeniter og lignende Bjærgarter, men siden man har lært den 

 ægte Arfvedsonits Egenskaber nærmere at kende, har det vist 

 sig, at dens Udbredelse udenfor Forekomsten ved Julianehaab er 

 meget ringe, ja med Sikkerhed er den ægte Arfvedsonit hidtil kun 

 paavist paa en Forekomst udenfor Grønland, nemlig i Kristiania- 

 fjordens postsiluriske Eruptiver, og her findes Mineralet kun i 

 forholdsvis ringe Mængde. Paa den anden Side er det ikke 

 umuligt, at en Del, af hvad der er beskrevet som Riebeckit, 

 ved nærmere undersøgelse vil vise sig at burde henføres til 



