193 



syenitiske Pegmatitgange , hvor den jævnlig kan findes i Indi- 

 vider paa over en halv Meters Længde (sml. Side 22). 



Krystalform og Alder sforhold. Naar Arfvedsoniten optræder 

 med egen Krystaiform, danner den altid prismatisk forlængede 

 Krystaller, væsentlig begrænsede af Grundprisme (JIO) og 

 Langsflade (010); Tværfladen (100) er kun ganske lille eller 

 mangler. De hyppigste Endeflader ere (021), (001), (ril)og (210) 

 [Brögger's Opstilling]. Krystallerne ere aldrig stribede som 

 Ægirinens, ikke heller optræder Arfvedsoniten i fuldt saa tynde 

 Krystalnaale, som Ægirinen ofte gør. 



Spalteligheden efter Prismet (110) er særdeles fremtrædende, 

 den efter Langsfladen noget mindre fuldkommen , men ogsaa 

 den ses ofte i mikroskopiske Præparater. Hos enkelte Individer 

 er fundet særdeles udprægede, plane Revner efter et Tværdome 

 eller Basis; disse Revner maa ligesom de tilsvarende hos 

 Ægirinen antages at være fremkomne ved Tryk. 



Tvillinger efter Tværfladen (100) ere hyppige hos Arfved- 

 soniten baade paa Pegmatitgangene og i Bjærgarterne ; Tvilling- 

 fladen er i Reglen tillige Sammenvoksningsflade. Gentagen 

 Tvillingdannelse efter Tværfladen er sjælden, undertiden er der 

 dog iagttaget Trillinger. 



Ligesom Ægirin har Arfvedsonit i ringe Mængde begyndt 

 at udkrystallisere paa et meget tidligt Stadium af Størknings- 

 processen, saa at mikroskopiske Arfvedsonitkrystaller eller -indi- 

 vider meget ofte optræde som Interpositioner i de øvrige Bjærg- 

 artbestanddele ; men Hovedmassen af Arfvedsonit er udkrystal- 

 liseret meget sent, ja Arfvedsoniten i Nefelinsyeniterne (bortset 

 fra Pegmatitgangene) er i Reglen den Bestanddel, hvis Kry- 

 stallisation senest er bleven afsluttet. De lyse Bjærgartb es tand- 

 dele vise sig derfor gennemgaaende idiomorfe mod Arfvedso- 

 niten ; Aldersforholdet til Ægirin er noget vekslende, idet Ægirinen 

 i Bjærgarterne snart er samtidig med, snart gennemgaaende 

 ældre end Arfvedsoniten. Paa Pegmatitgangene træffes ogsaa 

 Jævnlig Ægirin, som er yngre end Arfvedsonit. 



XIV. 13 



