194 



Velbegrænsede Arfvedsonitkrystaller ere derfor i det liele 

 sjældne; naar bortses fra de mikroskopiske Interpositioner i de 

 lyse Mineraler, forekomme de kun i pegmatitiske Masser, 

 hvor de rage frit ud eller ere indhyllede af senere dannede 

 Mineraler (især Zeoliter). 



Da Arfvedsoniten , hvor den i Bjærgarterne ledsages af 

 Ægirin , altid er delvis samtidig med denne , finder man ofte 

 inderlige — til Dels " skriftagtige» — Sammenvoksninger mellem 

 begge Mineraler. Sædvanlig er da den gensidige krystallogra- 

 fiske Stilling ganske tilfældig, af og til iagttages dog ogsaa 

 parallele Sammenvoksninger, hvor de to Mineraler have fælles 

 Symmetriplan og Vertikalakse. Paa Pegmatitgangene ere saa- 

 danne parallele Sammenvoksninger hyppige ; især finder man 

 ofte, at Arfvedsonitkrystaller ere beklædte med en tyndere eller 

 tykkere Skorpe af parallelt ^tillet Ægirin (sml. Side 22). 



Optiske Egenskaber] Varieteter. Arfvedsoniten er som be- 

 kendt i større Stykker kulsort af Farve, medens Piilverfarven er 

 blaagrøn og mørkere end hos de fleste andre Amfibolmineraler. 

 De for den mikroskopiske Bestemmelse af Mineralet vigtige op- 

 tiske Egenskaber ere som ovenfor berørt nylig undersøgte af 

 Brögger og Rosenbusch ved Hjælp af Materiale fra det 

 herværende Museum. 



De optiske Akser ligge som sædvanlig hos Amfibolgruppens 

 Mineraler i Symmetriplanen (010); den optiske Halveringslinje, 

 som ligger nærmest ved Vertikalaksen, træder ud i den stumpe 

 Aksevinkel /9 og danner med V^ertikalaksen en Vinkel paa om- 

 trent 14° (Brögger), den er Retningen for den største optiske 

 Elasticitet (a). Arfvedsonitens Prismezone er saaledes i jNlod- 

 sætning til alle andre Amfibolmineraler med undtagelse af Rie- 

 beckit og Krokydolit optisk negativ (Rosenbusch). 



Dispersionen af de optiske Elasticitetsakser i Symmetri- 

 planen er temmelig stor, saaledes at Snit efter denne Retning 

 i ingen Stilling mellem Nikollerne udslukke Lyset fuldstændig. 



