195 



Dobbeltbrydningen er kun svag, den stærke Absorption vanske- 

 liggør imidlertid i bøj Grad Bedømmelsen af Interferensfarverne. 



Arfvedsonitens Farve er i tynde Præparater altid meget inten- 

 siv, og Pleokroismen ganske usædvanlig stærk og karakteristisk. 

 For Hovedsvingningsretningerne angiver Br ögg er Absorptions- 

 farverne : 



a meget dyb grønblaa, 

 Ь lavendelblaa, 

 c bleg grønlig gul, 

 med а > 6 > c. — 



De anførte Iagttagelser af Brögger og Rosenbusch refe- 

 rere sig til den almindelige Arfvedsonit fra Pegmatitgangene ved 

 Kangerdluarsuk og Tunugdliarfik , og jeg har i alle Retninger 

 kunnet bekræfte dem (kun den nøjagtige Størrelse af Udsluk- 

 ningsvinklen i Symmetriplanen har jeg i Mangel af nøjagtig 

 orienterede Præparater ikke kunnet maale ; i et Præparat, som 

 var noget skævt, af en Krystal fra Pegmatit fandt jeg en Ud- 

 slukningsvinkel af omtrent 11° i den stumpe Aksevinkel). 



Til de selv samme Forekomster referere sig de hidtil fore- 

 liggende Analyser (Lorenzen og Berwerth) af Arfvedsonit; 

 endskønt disse Analyser vise hen til et noget variabel kemisk 

 Sammensætning hos Mineralet, har jeg ikke med Sikkerhed 

 kunnet iagttage nogen væsentlig Forskel i de optiske Egen-" 

 skaber hos forskellige Arfvedsonitindivider fra de nævnte Peg- 

 matitgange. Man maatte а priori vente , at Forskelligheder i 

 den kemiske Sammensætning vilde medføre iøjnefaldende Varia- 

 tioner i de stærke og ejendommelige Absorptionsfarver , men 

 da netop Absorptionsfarverne variere overordentlig stærkt ved 

 smaa Forandringer i Præparatets krystallografiske Retning og 

 Tykkelse, er det meget vanskeligt ad denne Vej at konstatere 

 smaa Uligheder mellem forskellige Individer. Det maa ogsaa 

 erindres , at man ikke af det ovenfor givne Absorptionsskema 

 kan slutte sig til Absorptionsfarverne for alle Svingningsret- 

 ninger. 



13* 



