196 



Naar man imidlertid undersøger Arfvedsonit fra andre Fore- 

 komster indenfor Omraadet ved Julianehaab end de nævnte, 

 træffer man i Absorptionsfarverne umiskendelige Tegn paa 

 Variationer i Mineralets kemiske Sammensætning, og man maa 

 derfor formode, at denne kan variere betydelig udover de 

 Grænser, som angives ved de hidlil foreliggende Analyser. 

 Imellem de i Bjærgarterne ved Julianehaab optrædende Arfved- 

 soniter kan man for Oversigtens Skyld bekvemt adskille tre, ved 

 Overgange forbundne Varieteter, som ere knyttede til bestemte 

 Bjærgartgrupper : 



(!) I de grovkornede og storkornede Nefelinsyeniter (her- 

 under som sædvanlig indbefattet Sodalitsyeniten) fra Kanger- 

 dluarsuk og Tunugdliarfik har Arfvedsoniten gennemgaaende de 

 samme Absorptionsfarver og Egenskaber som paa de oven- 

 nævnte Pegmatitgange («grønlig blaa, typisk Arfvedsonit»). At 

 ogsaa her er nogen Variation, viser sig dog derved, at man 

 undertiden kan træffe Individer, som bestaa af Partier med 

 noget uens Farve styrke; de enkelte Partier gribe da ganske uregel- 

 mæssig ind i hinanden, men have samtidig eller saa godt som 

 samtidig Udslukning. 



(2) I de finkornede Nefelinsyeniter («Arfvedsonit-Luijauriter«), 

 hvor Arfvedsoniten danner smaa, korte Stave med meget ufuld- 

 kommen krystallografisk Begrænsning, ere Absorptionsfarverne 

 gennemgaaende mere grønne end blaa («blaalig grøn Arfved- 

 sonit»)- Absorptionsskemaet er her: 



n meget mørk blaalig grøn, 



Ъ dyb blaagrøn med svagt graaligl Anstrøg, 



c lys brunlig grøn, 

 hvor ligesom før а > b > c. 



Tvillinger ere her meget talrige og muliggøre en temmelig 

 sikker Bestemmelse af Udslukningsvinklen. Ved en Række Maa- 

 •linger paa symmetriske Længdesnit i Tvillinger fandtes Værdier, 

 hvis Maksimum beløb sig til 10 à 12°, saa at man her har 

 c:a =- 10— 12°. 



