198 



Arfredsonitens Omdannelser. 



I de storkornede pegmatitiske Udskillelser og Gange har 

 K. J. V. Steen s trup iagttaget Pseudomorfoser efter Arfved- 

 sonit, som ere blevne udførlig beskrevne af bam og W. C. Brøg- 

 ger^). Disse Pseudomorfoser bestaa væsentlig af Akmit. Det 

 nærmere Studium af Bjærgarterne bar vist, at ogsaa i dem 

 spiller den samme Omdannelsesproces en vigtig Bolle, og den 

 kræver derfor en nærmere Omtale her. 



Som bekendt gennem de nævnte Forfatteres Beskrivelse ere 

 Pseudomorfoserne karakteriserede ved følgende Egenskaber. 



Makroskopisk udmærke de omdannede Arfvedsoniter sig 

 ved deres friske og noget glinsende Udseende ; de adskille sig 

 fra uforandret Arfvedsonit især ved Farven, idet denne bos 

 Pseudomorfoserne er mørkt graabrun (Pulverfarven ligeledes 

 graabrun), medens Arfvedsoniten har dyb sort Farve (blaagrøn 

 Pulverfarve). 



Vægtfylden er større end Arfvedsonitens ; Steens trup 

 fandt 3,52—3,61, medens Arfvedsoniten efter Lorenzen har 

 har 3,44 (efter Berwerth 3,46). 



Mikroskopisk fremtræde Pseudomorfoserne som et Aggre- 

 gat, der væsentlig dannes af et oftest fintraadet Pyroxenmineral, 

 hvis optiske Egenskaber (lille Udslukningsvinkel i Længdesnit, 

 Retningen for størst optisk Elasticitet nærmest Vertikalaksen, 

 meget stærk Dobbeltbrydning osv.) vise, at det er et Akmit- 

 Ægirin-Mineral. Det viser ikke den typiske Ægirins stærkt 

 grønne Absorptionsfarver, men meget svage og ofte brunlige 

 saadanne og besidder i sidste Tilfælde en Pleokroisme, der 

 ligner den i den ydre brune Zone hos den typiske Akmit fra 

 Eker; В r Og ger betegner derfor Mineralet som Akmit. 



Denne Akmit har som antydet ikke nogen ganske konstant 

 Farve. I meget tynde Præparater er den oftest helt farveløs. 



1) W. c. ßrögger, Min. cl. Syenitpegm. 1890. Spec. Theil, S. 405— 410. 



