202 



til Ivalapleit og Akmit (sml. Side 168). I de Bjærgarter, hvor 

 Arfvedsoniten i stor Udstrækning har imdergaaet Akmitdannelse, 

 er nemlig altid ogsaa Eudialyten i stor udstrækning omdannet 

 paa d(^n nævnte Maade, og omvendt hvor Eudialyten er meget 

 omdannet, gælder det samme om Arfvedsoniten. Og man iagt- 

 tager fremdeles, at der, hvor omdannet Eudialyt og omdannet 

 Arfvedsonit støde op til hinanden , har den nydannede Akmit i 

 begge nojagtig samme Habitus, og de samme Akmitindivider 

 udgøre ofte Dele af begge Pseudomorfoser. 



Til nærmere Oplysning om de kemiske Forandringer, som 

 betinge Arfvedsonilens her beskrevne Omdannelse, har Labo- 

 ratorieforstander C. De tief s en analyseret en Prøve af en Pseu- 

 domorfose med det paa næste Side anførte Resultat. Den til Ana- 

 lysen anvendte Pseudomorfose viste sig ved Undersogelse i mikro- 

 skopisk Præparat at bestaa af Akmit med ret rigelig Jærnglans ; 

 den indelioldt ingen Rester af den oprindelige Arfvedsonit. Til 

 Sammenligning anføres de to liidtil foreliggende Analyser af 

 uforandret Arfvedsonit fra Julianehaab , samt en Analyse af 

 Do Iter af Arfvedsonit fra Julianehaab, som efter Beskrivelsen 

 at dømme maa antages al befinde sig paa et begyndende 

 Omdannelsessladium Vi, endelig Lorenzen's Analyse af Ægirin 

 fra Julianehaab. 



Det fremgaar heraf, at i kemisk Henseende bestaar For- 

 skellen væsentlig deri, at Jærnet, der i den uforandrede Arfved- 

 sonit overvejende er til Stede som Ferroforbindelse, i Pseudo- 

 morfoserne næslen helt er til Stede som Ferriforbindelse. Bortset 

 herfra har Tilførsel eller Bortførsel af Bestanddele kun i ringe 

 Grad fundet Sted: Jærnmængden er noget aftagen — Arfved- 

 soniten indeholder efter de to Analyser henholdsvis 28,66 og 

 28,14 Procent Jærn (Fe), Pseudomorfosen kun 25,17 —, Natron- 

 mængden er derimod bleven noget forøget, de øvrige Bestanddele 



') C. Do Iter, Ueber die chemische Zusammensetzung des Aifvedsonits. 

 Zeitschr. f. Kryst. 1880, 4, S. 37. 



