21 i 



enkelt Individ. Farven er i saa Fald mørkest (stærkest .цгип) langs 

 Periferien, hvor da tillige Udslukuingsvlnklen er lidt mindre end 

 i det indre. Ogsaa mellem de forskellige Individer synes der 

 at være nogen Forskel i Absorptionsfarverne og Udshiknings- 

 vinklens Størrelse. I de Heste Korn finder man for de tre 

 Elasticitetsakser følgende Absorptionsfarver: 



а mørk grøn, 



b mørk graabrun, 



c blegere graalig eller grønlig brun. 



De optiske Egenskaber anvise saaledes denne Hornblende 

 en Plads som et Mellemled mellem den ovenfor beskrevne 

 IJarkevikit-agtige Hornblende og Arfvedsoniten. Den indtager 

 indenfor Amfibolgrnppen en lignende Stilling som den grønne 

 Aiigit lÆgirinangit) indenfor Pyroxengruppen. 



5. Aignigmatit. 



Del er kun i l'aa Varieteter af de her betragtede ^jærgarter, 

 hvor Ainigmatiten optræder i saa stor Mængde, at den kan be- 

 legnes som en Hovedbestanddel. Som underordnet Bjærgart- 

 bestanddel har den derimod en vid Udbredelse; det er endog 

 kun i de færreste Varieteter af de sydgrønlandske Nefelinsyeniter, 

 at (len helt mangler, og sporadisk træffes den ogsaa i Augit- 

 syeniterne. 



Ainigmatiten har som bekendt en ret ejendommelig Historie. 

 Den blev først beskreven og fik sit Navn af Breithaupt 

 1865, som fandt den i en Samling Mineraler, han havde skaffet 

 sii; fra Grønland M. Han beskriver Ainigmatiten som et 



') A. Urci thaiipt, Mineralogische SUulien. Leipzig 1SG6, S. 49 (Særtryk 

 аГ Berg- u. luiUeiiniännische Zeitung 186;J~1S66). 



