215 



grønlig sort indtil fløjlssort, amfibolagtigt Mineral med rødbrun 

 Streg, af triklin Krystalform og spaltelig efter to Prismeflader, 

 der danne en Vinkel paa 6С°ЗГ med hinanden. 



Breithaupt ansaa imidlertid ikke Ainigmatiten for noget 

 selvstændigt Mineral, men for en ejendommelig Slags Pseudo- 

 morfose efter et Mineral, som han kaldte Kölbingit, hvorom 

 nedenfor. Nogen kemisk Analyse af Ainigmatit blev den Gang 

 ikke offentliggjort. 



1881 meddelte Lorenzen en kort Notice om Ainigmalit- 

 krystaller fra Universitetets mineralogiske Museum i København M 

 og fremhævede ved denne Lejlighed navnlig, at Ainigmatitkry- 

 stallerne næppe kunde være Pseudomorfoser, saaledes som 

 Breithaupt havde ment, og at der i Museets Samlinger ikke 

 fandtes noget Mineral, som kunde svare til Breithaupt's Köl- 

 bingit. For øvrigt beskrev Lorenzen med Urette Ainigmatitens 

 Krystalform som monoklin. 



En nøjere Undersøgelse af Ainigmatiten blev dog først ud- 

 1887 af Brøgger paa Grundlag af Materiale fra Museet i 

 København-). Ainigmatitens Natur af selvstændigt Mineral blev 

 herved fastslaaet, ligesaa Mineralets krystallografiske og kemiske 

 Beskaffenhed. Fremdeles viste Brøgger, at Ainigmatiten i sine 

 Egenskaber stemmer meget nær overens med det af Fors In er 

 1881 fra Pantelleria beskrevne Mineral Cossyrit , saaledes som 

 allerede tidligere Groth havde formodet. 



Paa en Bejse i 1888 lykkedes det derefter K. J. V. Steen- 

 strup at eftervise, at Ainigmatiten langtfra var saa sjælden ved 

 Julianehaab, som man havde formodet; paa enkelte Steder, 

 navnlig ved Naujakasik og Kangerdluarsuk , kunde over 5 Gm. 

 lange Ainigmatitkrystaller endog samles i stort Antal mellem 

 løst forvitret Grus fra pegmatitiske udskilninger. Undersøgelsen 

 af de indsamlede Bjærgarter har da yderligere — som oven- 



Meddelelser om Grønland, 2, S. 53. 



Geol. Foren, i Stockh. Forli. 1887, «, .S. 270. Tdforligere i Min. d. 



Syenitpegm. 1S90. spec. Theil, S. 423. 



