226 



som genomsättes at' talrika, ofta porfyritiska diabasgångar, i 

 hvilkas närhet graniten oftast är kvartsitisk. Här forekommer 

 en mängd druser med bergkristaller , men de äro oftast små 

 och föga ansenliga. Då vi kommit upp för fjällväggen, gjorde 

 vägvisaren mig uppmärksam på en dar förekommande stenart, 

 som genom sin tyngd och svarta färg syntes honom ovanlig. 

 Det var ett parti nästan ren magnetite men det är icke så stort, 

 att det har någon praktisk betydeise. 



Det bergparti, vi nu bestigit, heter Nar s as uk Kakå*) 

 och utgör en någorUinda jamn platå. Den begränsas i oster af 

 Igdlerfigsahks våldiga fjällmassor, från hvilka den skiijes genom 

 en sadelformig dal med vattendelare på midten. I dalens södra 

 del rinner vattnet namligen söderut, forenar sig med det förut- 

 nilmnda vattendraget och flyter alltså ut i Igaliko-Fjorden. I 

 dalens norra del störtar en rifvande ström (också från Igdler- 

 figsalik) norr ut till Tunugdliarfik. Vaster ut begränsas Narsasuk- 

 platåen af en något oregelbunden sankning, i hvilken ett par 

 små sjöar befinna sig. Den sydliga och största af dessa har 

 aflopp till Igaliko-Fjorden (dess vatlen flyter genom grusslatten 

 och forenar sig dar likaledes med det forst omtalade vatten- 

 draget). Den nordliga sjön afbördar silt vatten till Tunugdliar- 

 fik. Vaster om denna sankning höjer sig åter terrängen till 

 ett fjällparti, som benämnes Iliortarfik, hvilket återigen mot 

 sydväst faller af mot Itivdlersuak, den låga sträckning, 

 öfver hvilken samfärdseln mellan Igaliko och Tunugdharfik for- 

 medias. Söderut gransar platåen, såsom redan är nämndt, med 

 brant affall mot den meranämnda sandslatten och norr ut stupar 

 den likaledes brant ned mot fjorden Tunugdliarfik. Platåens 

 längd i N.-S.-lig riktning är 2 — 3 kilometer och bredden något 

 öfver en kilometer. 



Den rådande bergarten på detta område är syenit, men på 



*) Namnet finnes utsatt på Jessens karta. Meddel, om Grönland, Bd. XVI 

 sid. 123. 



