227 



gränserna mot soder, vaster och norr finnes granit. Rundt om 

 stupar graniten in under syeniten och synes bilda en skålformig 

 fördjupning, som blifvit utfylld med syenit. Graniten är vid 

 kontakten (och äfven tämligen langt från densamma) kvartsitisk, 

 medan syeniten är af normal beskafîenhet. Den är något grof- 

 kornig och stärkt underkastad förvittring, så att ytan nästan 

 öfverallt är betäckt med ett mer eller mindre tjockt lager af 

 grus. Det ser icke ut, som om vittringen skulle orsakas däraf, 

 att hornblendet forst upplöses, ty de i gruset anträffade amfibol- 

 individerna se lika friska ut som fältspatkornen. Genom lagret 

 af löst grus sticka här och dar partier af motståndskraftigare 

 bergart upp och se på något afstand ut som gamla murar 

 eller ruiner. På deras ofre yta kan man stundom se ganska 

 val bevarade skurrepor från den tid, då isen gick fram öfver 

 nejden. 



Då vi kommit upp på platåen, passerade vi forst den södra 

 randzonen af granit. Snart kommo vi dock in på syenitens 

 område. Gruset, hvaraf ytan hår betackes , är att börja med 

 tåmhgen jämnkornigt, utan inblandningar af några storre mineral- 

 individer , antydande således , att syeniten, som afgifvit denna 

 förvittringsprodukt , icke innehålUt några pegmatitpartier. Men 

 efter hand börjar ett och annat fragment af en storre amfibol- 

 eller fältspatindivid att visa sig. De blifva allt talrikare, och 

 därtill komma stora ægirinbrottstycken , kvartskristaller o. s. v. 

 Plotsligt befinna vi oss på ett område , dar det bokstafUigen 

 vimlar utaf löst hggande mineraller af alla slag. En stor del 

 af dessa kringspridda mineralskatter äro svart medfarna genom 

 atmosferens långvariga åverkan ; andra däremot äro så friska 

 och glansande, som om de ögonbücket förut framtagits ur en 

 «kristallkammare». De ægirinkristaller , elpiditer, epididymeter 

 o. s. V., hvilka jag hår vid de forstå stegen observerade. voro 

 absolut identiska med dem, jag funnit och beskrifvit i den 

 « Ly tzen ska samlingen». Det kunde nu mer icke råda 



15* 



