249 



mjülk, grädde, färskt smör, färsk potatis o. s. v. Om öfver- 

 bringaren, så som oftast var en man , så fick han vanligen en 

 «snaps» samtdessutom något af min från Sverige mcdforda pro- 

 viant, hvarmed jag var till üfverflöd försedd, i utbyte. De 

 togo med tacksamhet emot, hvad de fingo, och visade sig 

 aldrig gnidiga eller fordrande. 



Från vår tältplats fram till Koroks mynning, dår man går 

 iipp for att komma till mineralforekomsten å Narsåsiik, är det 

 en timmes rodd. Men kusten bildas på hela sträckan af så 

 branta berg, att någon plats for talten icke finnes narmare 

 uppgången. Just vid inloppet till Korok utmynnar en berg- 

 ström, som skiirit sig ned och bildat en djup, trang dal mellan 

 Igdlerfigsalik och Narsåsuk-platåen. Hår utanför bildas stran- 

 den af en gammal morän, som med en bredd af c:a 200 meter 

 stracker sig något öfver 700 meter mot soder. Brukbara tiilt- 

 platser fmnas nog hår, men man befarar i stallet att komma i 

 kollision med isen från Korok. Bestigandet af Narsåsuk är på 

 detta Ställe vida bekvämare an från Igalikosidan. 



Vid Kasortalik kvarstannade jag till den 4 september och 

 gjorde nästan dagligen exkursioner tili Narsasukförekomsten. Att 

 börja med samlades en mängd löst liggande stycken af samma 

 slags mineraller, som jag erhållit här förut. Samtidigt gjordes 

 då och då gräfningar hufvudsakligen i de centrala delarna af 

 faltet, dår neptuniten, katapleiten m. m. funnits, ty det var, 

 utom nya saker, mest dessa, som jag eftersträfvade. Men 

 något nytt fynd af dessa skatter gjordes icke , och småningom 

 borjade äfven goda stutïer af annat slag att blifva tunnsådda 

 på ytan. Då togo vi i tu med att göra små gräfningar ut åt 

 kanterna till, isynnerhet mot norra gransen. Oftast anträifades 

 intet annat an vanlig medelkornig syenit. Den var dock nästan 

 allestades så söndersprucken, att stora stycken lätt kunde upp- 

 brytas. Icke sällan stötte vi dock på pegmatit. Voro pegmatil- 

 partierna täta, d. v. s. funnos i dem icke öppna drushål, så 

 bestodo de i regeln blott af fältspat, hornblende eller ægirin 



