251 



mig, men som jag tagit mig friheten att själf uppställa, var att 

 söka intränga i den redan nämnda isviken Ko rok. Dennaviks 

 nyaste historia tir i korthet fäljande. Gie s ecke förtäljer i sin 

 dagbok (sid. 35), att han den 2 september 1806 vâgade sig in i 

 Ijordarmen, oaktadt den därinne befmtliga isblink just i'ürut hade 

 utslött en mängd is. Han gick i land vid ndden N i ak orn ar- 

 suk och fann dar <im Gradit nesterweis krystaUiserte Horn- 

 blende mil Kalkspath und Feldspath , schörlartigen 



Beryll, Apophyllit — — .» Om siutet af besöket yttrar han: 

 «Wir musten uns mit dem Boote über Hals und Kopf zuriïck- 

 ziehnen, weil das Eis mil der Fluth gegen uns andrang. Es ist 

 äusserst selten, dass man auf diese Stelle kommen kan.» 

 Kornerup skrifver om försöken med grönländsk skinnbåt 

 1876*). «Den næste Dag prøvede vi paa at trænge ind i 

 Fjordens nordostlige Arm, Korok, hvorfra Mineralogen G i e s c c к e 

 i sin Tid besteg isen, og hvor der paa den- lille, fremspringende 

 Odde Niakornarsuk fmdes forskjellige sjeldne Mineraller; men 

 paa Grund af den store Mængde Isfjelde, som bestandig skødes 

 ud fra denne Fjordarm, var det os ikke muligt at trænge der 

 ind, hverken denne Gang eller fire Gange senere." 



Under min visteise vid Igaliko for kateketen därstädes, 

 Elias Enoksen, in till Julianehaab. Med honom sande jag 

 ett bref till kolonibestyreren och fragåde bland annal, om det 

 funnes någon brukbar tültplats vid Tunugdliarfik i närheten af 

 Korok. Bestyreren var icke hemma, men assistent Bugge 

 svarade, efter all hafva forfrågat sig hos kateketen, en man, 

 som är val fortrogen med grönländska forhållanden, som foljer: 

 — — — «Jeg har lige nu talt med Elias angaaende Deres 

 Forespørgsel, om der findes brugbar Tellplats i Tunugdliartik- 

 fjordens Isarm Korok, og han har svaret mig saaledes: selv 

 Kajak gaar ikke ind i Korokljorden, Konebaad kommer aldrig 

 derind, og han mener, at der aldrig har været Europæere der- 



*) Meddelei. om Gionl. lid. II, sid. 7. 



