Paa Terrassefladen nord for Elven kan der øjensynligt ti! 

 Tider være en betydelig Sandflugt; dels var der en Mængde 

 regelmæssige, omtr. 0,3" høje Bølger af grovere Sand og Smaa- 

 sten , der vendte den stejlere Side ud imod Søen, dels var det 

 finere, gule Sand føget sammen til uregelmæssige, lave Dynger, 

 pletvis bevoxede med Ely m us are nar ins. 



Ogsaa paa Sydsiden af den opragende Fjeldø i I li vil ik- 

 Dal er der store Terrasser. De nøgne, gulgraa, stejle Sand- 

 skrænter, der rage umiddelbart op fra den frodige Dalbund, 

 synes ligesom at være i Færd med at vælte sig udover denne. 

 De løse Masser ere tilstede i overordentlige Mængder, dels som 

 utvivlsomme Terrasser, dels som de føromtalte langstrakte 

 Rygge (de formodede Drumlins), der sikkert ere opstaaede 

 ved Aflejring og ikke ved Erosion. Men nærmere ved Elven 

 er der desuden uordentlige Grus- og Sandmasser , der næsten 

 minde om uregelmæssigt sammendyngede Grupper af Slagge- 

 kratere. Hvorvidt dette helt eller delvis skyldes direkte Af- 

 lejring af Isen, eller hvorvidt det skyldes Aflejring af Vand 

 og paafølgende Erosion , kunde ikke under Gjennemvandringen 

 med Bestemthed afgjøres, men Isen synes ubetinget at have 

 spillet den største Rolle. 



De 2 Elve, der strømme i Ilivilik-Dal, hver paa sin 

 Side af Fjeldøen, førte klart Vand og maatte nærmest kaldes 

 Bække. Seer man hen til Terrasserne, kan man ikke tro 

 andet, end at disse Aflejringer skyldes opsvulmede, hvid- 

 graa Jøkelelve , af hvilke de nuværende Bække kun ere at 

 betragte som Rudimenter. Ilivilik skylder dem neppe sin 

 lergraa Farve. Langt borte , paa dens sydøstlige Side , syntes 

 en bred, graalig Tunge al skyde ud i Vandet, og det kan 

 neppe være andet end et Delta, dannet af en Flod, hvis Vande 

 ere meget sedimentrige og muligvis give Ilivilik dens «Jøkel- 

 farve i> . 



K. J. V. Steen s trup omtaler fra flere Steder i Nord- 

 Grønland "døde Bræer», det vil sige grusindhyllede Ismasser, 



