371 



hvis Sydside danner en ofte næsten lodret Væg med vildt frem- 

 springende, kantede Klippeblokke og fuld af Revner og Sprekker 

 i forskjellige Retninger. R betegner den sunkne Del af Fjeldet, 

 som mod SØ. hæver sig i bløde, afrundede, isskurede Kuller, 

 og lader Solen faa frit Indpas paa Skrænten, medens de i For- 

 ening med denne skaber Læ mod de stærke SV.-Vinde. 



Lavningen mellem de to faste Fjelde er altid optaget af en 

 Tørvedannelse D, som stadig er frosset i 6—12" Dybde, og 

 kun inderst inde under Fjeldvæggen er erstattet af en Thalus 

 a af nedstyrtede Rlokke eller sjeldnere Grus og finere For- 



vitringsprodukter. I den indre østlige Del af Distriktet er 

 Rummet D gjerne optaget af en lille Sø eller en Udfyldning af 

 Sand og Ler, som aldrig er frosset. 



Fgjennem Dalen, som stiger jevnt mod SV. til den afsluttes 

 af nogle afrundede Klipper, flyder gjerne en lille Ræk C i 

 maeandriske Krumninger. 



Denne Bygning fortsættes ofte mod Øst (NØ.) ud i Sundene 

 under Havets Overflade, men her er naturligvis alle Tørve- 

 masser og Sand forsvundne , og man seer Klippebundens op- 

 rindelige Form. 



24* 



