376 



Skjærgaardens 137 Arter Karplanter forekomme 91 eller '•^/з her, 

 og det er kun faa Arter, man ikke lejlighedsvis kan træfTe ind- 

 blandet, og kun saadanne, som kræve en ganske anden Bund 

 for at trives. Det maa dog bemærkes, at to af Hedens Karakter- 

 planter, Empelrum og Cassiope teiragona^ sjelden eller aldrig 

 sees her. 



Vegetationen er i Heglen temmelig godt afgrændset fra de 

 andre Formationer paa Grund af Lokaliteternes Form; men 

 enkelte Steder kan man dog see den gaa over i Fjeldmark opad 

 til, idet Arter som Campanula unißora, Fapaver nudicaule, Poten- 

 tilla nivea og Saxifraga aizoon tage Overhaand samtidig med, at 

 Individ-Rigdommen bliver mindre og Bevoxningen aaben. Dette 

 er kun Tilfældet, hvor der ved Forvitringen er dannet Grus, og 

 de 2 førstnævnte Arter ere i det hele taget meget sjeldne i 

 Distriktet. Nedadtil er det samme Tilfældet, her findes hyppigt 

 ved Foden af den skraaneude Thalus nogle smaa Pytter med 

 \ — \" Vand, hvor Equiseter holde til, omgivne af et tæt grønt 

 Tæppe af Carex rarißora, men snart hører dette op, og Bunden, 

 der har bestaaet af sandblandet Humus, bliver frossen Tørv 

 med Kjærvegetation. 



I det Indre findes den frosne Kjærstrækning aldrig, dertil 

 er Klimaet for tørt og varmt, og Jordbunds-Dannelsen for stærk; 

 her er Dalen enten optaget af en Sø eller udfyldt af en Sand- 

 dannelse , som bliver drænet af Bækken , der har skaaret sit 

 Leje 2 — 8 Fod ned i Sandet, og her breder Græs-Urtemarken 

 sig ud over Dalens Bund, og gaar lidt efter lidt over i Lyng- 

 heden. 



Lyngbeden og Fjeldmarken. 



Største Delen af Yderøernes Overflade er dækket af Hede, 

 om man da kan kalde et Landskab saaledes, hvor de 4 Femte- 

 dele bestaar af nøgne eller af sorte Gyrophoraer dækkede 

 Klipper, og kun 1 F'emtedel indtages af en sammenhængende 

 Vegetation, som endda for en stor Del maa henregnes til 



