382 



tetragona og Vaccinium uliginosum, Pliyllodoce bliver alminde- 

 lig, og Vaccinium vitis idæa ß pum. beklæder store Strækninger, 

 ogsaa Rhododendron, som mangler i Skjærgaarden, findes paa 

 de højere liggende Steder. Alle Arterne sætte rigelig moden 

 Frugt og store Skraaninger kunne være fuldstændig oversaaede 

 med «Blaabær» og Tyttebær. 



Ogsaa Urterne blive talrigere, og flere af de i Skjærgaarden 

 sjeldne blive almindelige. Af nye kan nævnes: Potentilla triden- 

 tata, Saxifraga aizoon, Melandrium triflorum, Viscaria alpina, 

 Campanula rotwidifolia. Armeina sibirica*, Arnica alpina, Arte- 

 misia borealis*, Car ex capitata, Agroetis rubra, Poa flexuosa, 

 Calamagrostis stricta ß Borealis og purpurascens, Lastræa f ragrans 

 og Lycopodium annotinum ß alpestre. 



Her nærmer Heden sig meget til den Form, Warming i sit 

 bekjendte Værk beskriver, og jeg tvivler ikke paa, at en Under- 

 søgelse af de ukjendte indre Dele af Fjordene vil bidrage til at 

 gjøre Ligheden endnu større. 



Egenlig Fjeldmark, d. v. s. Hedens Urter uden Buskene, 

 traf jeg meget sjelden, idet Jordbunden var for fattig til, at den 

 kunde dannes. Hvor Empetrum og Diapensia hørte op, dér var 

 i Reglen ogsaa Grændsen for Urterne. 



De bydropMle Vegetationer. 



Paa mange af de mindre Øers Nordside findes en ejen- 

 dommelig Mos vegetation, som «strækker sig fra Vandskellet 

 til Fjæren, og dækker Fjeldet med et jevnt skraanende (5 — 15°) 

 Tæppe, som er schateret i flere Farver fra rødliggrønt til gul- 

 brunt og graat, og hvori det faste Fjeld kun meget faa Steder 

 viser sig. 



Bunden bestaar af en sortebrun Tørvemasse, som er frosset 

 i 15—20 Ctm. Dybde, og som udfylder alle Fordybninger i 

 Fjeldet fuldstændig, saaledes at kun de højeste Klipper endnu 

 naae frem, og selv disse ville i Tidens Løb blive dækkede af 

 "Tundraen", om man da kan kalde denne Formation saaledes. 



