71 



disse Smaaknoglers Function og altfor rinse paa deres Plads l ). Ellers maatte det vel nok, 

 selv paa hans — Cuviers og Geoffroy St. Hilaires — Tid, siges at være noget uoverlagt 

 at ansee en Kjæde af Smaaknogler, som ere knyttede til Hvirvelsøjlens forreste Ende, for 

 homologe med den Kjæde af Smaaknogler, der lindes i Mellemøret (hos Pattedyrene). Thi 

 at han har gjort dette, er utvivlsomt 2 ). Hans Benævnelser af dem («Claustrum», «Stapes», 



sig et nogenlunde betydeligt Stykke fra hi'mt Vandlag, saa at Trykforholdene i og udenfor dens 

 Legeme ere væsentligt forskjellige, da vil en saadan Forskjel i Trykforholdene komme til at gjore sig 

 Sjæklende paa et hvilketsomhelst Sled i Dyrets Legeme og derfor med Lethed knime sanilscs. 



Naar Sagemehl (1. c. p. 14) yttrer: «Hasse . . . hat sehr gewichtige Gründe für die Anschau- 

 ung angeführt, dass wir es hier mit einem barometrischen Apparat zu thun haben», da synes 

 han, naar man tænker paa Hasse's ovenfor citerede Ord, at tillægge de af nun Forfatter anførte 

 Grunde større Vægt end Hasse selv. Naar han dertil føjer: »Es sei mir schon hier gestattet zu 

 bemerken, dass ich durch eine ganze Reihe von Thatsachen zu dem Ergebniss gefühlt worden bin, 

 dass die Druckschwankungen des umgebenden Mediums, welche durch den Weber'scben Apparat 

 den Fischen zur Perception gelangen, weniger diejenigen der auf ihnen ruhenden Wassersäule sind, 

 als vielmehr atmosphärische Druckschwankungen», da er det jo vel i og for sig umuligt at danne. 

 sig nogen Forestilling om, hvilken Vægt der kan tillægges de «Kjendsgjerninger» , hvorpaa denne 

 Anskuelse beroer, al den Stund der ikke er gjort Rede før dem. Men det forekommer mig rigtignok, 

 at Sagemehls Anskuelse er langt mindre sandsynlig end Hasses. Thi den Trykforskjel, som en 

 Forandring i den athmosfæriske Lufts Tryk kan frembringe hos Fisken ved at dens Svømme- 

 blære sammentrykkes eller udvides som en Folge deraf, vilde kun kunne gjore sig gjældende, naar 

 den ikke — selv det allerringeste — fjerner sig fra det Vandlag, hvormed dets Legeme til en vis 

 given Tid er i Ligevægt. Og selv den ringeste Fjernelse fra dette Lag, vilde paa Dyrets Legeme 

 frembringe en Forskjel i Trykket, som langt vilde overgaae de største Forandringer i den athmo- 

 sfæriske Luft. En saadan Anskuelse vilde det kun være muligt at sejre, naar det forst var godt- 

 gjort, at Mor eau s Undersøgelser af Svømmeblæren som hydrostatisk Hedskab vare urigtige. Men 

 Moreaus Undersøgelser synes Sagemehl ikke heller at have sat sig rigtigt ind i. 



Paa Basis af aldeles selvstændige Undersøgelser har jeg (i mil Arbejde «Om Lydorganer hos 

 Fiske«) paaviist, at Svømmeblæren hos f orholdsviis mange af de med Weberske Knogler forsynede 

 Fiske tjener til at frembringe Lyde, hvorved disse forholdsviis slet seende Fiske besidde et Med- 

 delelsesmiddel; jeg mener ogsaa at have godtgjort, at de Weberske Knogler - idetmindste hvor 

 »Malleus» er uddannet som en Springfjeder; hos andre Former har jeg ikke kunnet godtgjøre, at 

 Svømmeblæren er et Lydorgan — kunne deeltage i Lydens Dannelse og at de særligt bestemme 

 Højden af den frembragte Tone; fremdeles, at Svømmeblæren især er istand til at forstærke de 

 Toner, som frembringes af andre Individer af samme Art. — At Hasses (og Sagemehls) Tbeorier 

 ere urigtige, anseer jeg før beviist ved mine nys citerede Undersøgelser, ved hvilke det er godtgjort, 

 at de Weberske Knoglers Række sættes i en dirrende Bevægelse, naar Svømmeblæren toner. 

 L. c. p:81: «Caelerum cavendum quoque est ne usus partium partim, loci et coniunclionis cum 

 aliis organis nimis multam rationem habeamus». 



L.c. p.SO: «Cui quidem sententiæ [nemlig Geoffroy St. Hilaire's, at Gjællelaaget skulde svare 

 til Mellemørets Smaaknogler hos de højere Dyr] hoc obstat, quod in iisdem piseibus, ossiculis Ulis 

 operculi branchialis praediüs, tria aut quatuor ossicula auditoria vera inveniuntur, illa nempe, quae 

 vesicam natatoriam in omnibus Cyprinis, in Siluro Glane et Cobitide Fossili cum alrio sinus im- 

 parls coniungunt, et vere ossiculorum auditoriorum usum habent, quod a me supra satis perspicue 

 expositum est. 



At dicat aliquis, situs horum ossiculorum a capite remotus et coniunctio cum vertebris 

 tribus [egentligt: 4] superioribus colli haec ossicula, quamvis utilitatcni ossiculorum auditoriorum 

 habentia, non cum ossiculis auditoriis mammalium avium et amphibiorum comparare suadet, 



