23 87 



og Baudelot vare paa det Reue med, at "Incus» er 2den Hvirvels Bue, da de havde under- 

 søgt den paa spæde Dyr, hvor Forholdet ikke er vanskeligt at see. 



Man skulde nu synes, at en efterfølgende Forfatter (som ikke havde iagttaget 

 disse Hvirvler paa Yngel) naar han ikke nærede den samme Opfattelse, maatte blive noget 

 betænkelig ved en saa stor Enigbed hos hans Forgjængere og tøve med at slaae sin egen 

 opfattelse fast, naar han ikke havde særdeles vægtige Grunde at støtte sig paa. En saadan 

 Betænkelighed har imidlertid Sagemehl ikke næret. Han anseer «Incus» for 2den Hvirvels 

 Ribbeen og tilføjer 1 ): «... Incus, der an der Begrenzung des Rückenmarkkanals niemals 

 irgend welchen Antheil hat und der somit auch kein oberer Rogen sein kann, als welcher 

 er von vielen Autoren gedeutet wird». Med saa stor Styrke vilde han vel neppe have 

 fremhævet dette Forhold, hvis han ikke (som han utvivlsomt synes at gjøre, rigtignok i 

 Overeensstemmelse med tidligere Forfattere) havde betragtet hiin store ydre Proces paa 

 «Incus» som selve dette Reens Hovedstykke; thi ellers vilde han dog være bleven ført til 

 at anstille et nøjere Eftersyn, om saa blot paa det voksne Dyr. Men selv om saa var, at 

 Sagemehl havde Ret heri, saa vilde hans Tydning af dette Been, som 2den Hvirvels 

 Ribbeen, dog være urigtig. Thi 2den Hvirvel bærer baade hos Characiner og Cyprinoider 

 (og Gymnotiner) en — tilmed ægte — Processus transversus 2 ), men naar en saadan er 

 tilstede, er Ribbenet fæstet til den og ikke til Hvirvlen, et Forhold, hvorfra jeg ialtfald i 

 Øjeblikket ikke husker nogen Undtagelse 3 ), lsaafald maatte «Incus» have været at tyde 

 som et «Biribbeen»; thi denne Slags lidet konstante Knogler kunne være fæstede snart til 

 Ribbenene, snart til Procc. transversi og snart til selve Hvirvellegemerne ; og det er des- 

 uden ingenlunde sjeldent, at de første Hvirvler ere forsynede med Biribbeen, der cre be- 

 fæstede paa en lignende Maadc og have en lignende Retning 4 ). — Men denne Opfattelse 

 af «Incus» er ganske vist ikke del eneste Resultat, som Sagemehl i den nævnte Afhandling- 

 er bleven let færdig med. 



«Claustrum» er, forekommer det mig, den eneste af de Weberske Knogler, hvis 

 Natur man ikke er istand til med Sikkerhed at erkjende ved Undersøgelsen af voksne Dyr 

 alene. Forholdet hos spæde Dyr er imidlertid retvisende. 



Rlandt de tidligere Forfattere havde Aug. Müller ikke iagttaget «Claustrum» hos 

 den af ham undersøgte spæde Yngel. Grassi siger: «Das Clauslrum scheint mir vom 

 Schädel ableitbar»; Grunde for denne Mening anføres ikke. Sagemehl 5 ) anfører herom: 



') L. c. p.55. 



2 | Som det snart vil vises, bærer Pr. transversus af 2den Hvirvel et Ribbeen lins Gymnotinerne. 



3 ) Hvor en saadan Undtagelse maatte linde Sled, vover jeg at paastaae, at det knn tilsyneladende er 



Tilfældet. 

 *) Delle er saaledes Tilfældet gjennemgaaendc med Hvirvlerne hos Gymnotinerne (see nedenfor). 

 5 ) L.c. p. 56. 



