218 GO 



Som et kle Exempel synes Schimis Weinmanniafolius Engl, at kunne opføres 

 ifølge Löfgren (Boletim, \. p. 13); ban skriver, al dens Rod «as vezes attinge 5 à (i 

 metros de comprimento, ao passo que o tronco raras vezes chega a ter uma altura de 

 0,80 à 1,0 metro». — Rødderne naa altsaa en udstrækning af 5 — ü M., medens Stammen 

 sjeldent opnaaer en Bøjde af O, so — I, o RI. 



En anden Vegetationsform, der heller ikke er en typisk linsk , lindes ogsaa; den 

 er snarere et Træ, thi der er en enkelt Stamme og en lille Krone, men man vægrer sig 

 dog noget ved at kalde den et Træ, fordi Bøjden er saa rinse, sædvanlig blol Vs — 1 M , 

 undertiden noget mere. Det er en Form, der nedad slutter Hækken af de i Sde Afsnit 

 omtalte store og smaa Campos-Træer (Fig. S. 223). Saadanne «Dværgtræer» ere meget al- 

 mindelige, og en hel Del af de i nedenslaaende Lisle anførte Planter høre herhen; de ere 

 tildels betegnede som «frutices arborescentes»; exempelvis kunne nævnes: Anona monticola 

 og crolonifolia , Coeldospcrmum insigne, Simaba Warmingiana, Erythroxylum campestre, 

 Plumeria Warrmngii, l'alicourea rigida, o. 11. 



Endelig kan endnu folgende Form nævnes: fra Roden eller en underjordisk Stamme 

 udgaaer der een eller nogle faa, næsten ugrenede Skud, der kunne blive saa lange og 

 tynde, al de ofte maa bøje sig i elegante Rner; deres sædvanlige Bøjde er c. 2 Al. De 

 forvede, men hvor længe de leve, kan jeg ikke sige sikkert; efter deres sande Natur ere ile 

 sikkert fleraarige; naar de brændes, bryde nye Skud frem af Rhizomet, men faa Skuddene 

 Lov lil at staa urørte, blive de, om jeg ikke fejler, staaende mere end een Væxtperiode 

 og bringe Sideskud. Saadanne «Buskformer» ere især: Bauldnia (1 Arter) og Serjania, 

 men de optræde ogsaa hos Malpighiaceer og Bignoniaceer, — alle sammen Slægter af 

 Familier, der i Skovene optræde som Lianer. Nærmere om dem i del følgende. 



(i. Arterne af t'ainpos-Buske. 



De efterfølgende Lister ville vise, al Myrtaceer, Malpighiaceer os Mela- 

 stomaceer ere særlig! talrigl tilBtede. Myrtacé-Buskene ere lavere, ofte blol 0,5— J,0 M. 

 huje, os hvidhlomsfrede ; deres Skud slaa ikke sjehlenl i Tueform, og nogle udmærke sig 

 \ed frisk grønne, læderagtige Løvblade; Malpighiacé-Buskene optræde ofte med det samme 

 tueformede Ydre, eller de have enkeltstaaende, lange, tynde, buekrummede Skud, en an- 

 tydning af Slægtskabet med Skovenes Lianer: deres Blomster ere, som Familiens i del 

 Mele, af Middelstørrelse, oftest gide eller blegt rode; Melastomacé-Buskene ere derimod 

 olie højere (1 — 2 M. høje), og have den sædvanlige Buskform med stærk Forgrening; 

 navnlig gjælder delle for M'com'a-Arterne, der alle have smaa, hvide Blomster, eg hvis 

 hrede, elliptiske Blade sædvanlig ere stærkl Qlthaarede paa Indersiden: Microlicia'eme ere 



