99 251 



auquel Ions les habitants du Sertâo se sont complètement habitués: ils y prennent même 

 un certain plaisir, car ils savent qu'eu brillant leur campos, ils auront plus tard la verdure 

 indispensable à leur bétail.« — St. Ililaire fortæller, at ved den ovre Bio grande deler 

 man de til Mælkekøerne bestemte Campos i 1 Dele og brænder et Stykke hver 3die 

 Maaned, men ellers er det dog Regelen kun at brænde i Tørtiden. Han omtaler Brandene 

 mange Steder i sine Rejseværker. Ligeledes Eschwege, Martins, Lund (i sin Dagbog; 

 se senere) o. A. 



I vistnok alle andre tropiske og subtropiske Lande træffes den samme Skik. at brænde 

 Græsset af paa de store, flade, aabne Marker, hvad enten de nu hedde Llanos eller Savanner 

 eller Prærier, og Formaalet er overalt det samme: at skalTe frisk Græs frem. Humboldt 

 fortæller derom fra Venezuela; Schomburgk fra Guiana: Åzara fra Paraguay 

 («quand les plantes sont devenues fortes et dures, on y met le feu pour qu'elles fournis- 

 sent un pâturage plus tendre au\ bestiaux: mais cette opération diminue peutêtre les 

 espèces; ....j'ai fait plus de deux cent lieues au sud de Buenos Ayres toujours dans 

 une plaine que l'on avait brûlée d'un seul coup, et je n'en ai jamais vu le Bn»). Prærie- 

 brandene i Nordamerika ere vel bekjendte. Fra Afrika omtales Markbrande f. Ex. af 

 Livingstone («Græsbrande ere begyndte og frembringe den blaalige disede Atmosfære, 

 som er ejendommelig for den indianske Sommer i Amerika, og kaldes Brandtaage i Vest- 

 afrika. Milevidt sees Brande paa Bjergskrænterne om Aftenen, men de gaa ud i Nattens 

 Løb; .... traf vi nogle Jægere, som vare ifærd med at afbrænde det tørre Græs for al 

 lokke Vildtet til ved det friske Græstæppe, som hurtig danner sig efter Branden»). Fra 

 Tasmanien har f. Ex. Hooker omtalt dem: «their {o: Eucalyptus -Stammerne) weird 

 and ghostly aspect being heightened by the fact of most being charred for a considerable 

 distance up the trunk, the effects of the native practice of tiring the grass in the summer 

 during the Kangaroo hunting season". Paa Luzon gjenlindes de (se Kittliz, Vegetations- 

 bilderl. Ja selv her i Europa ere de kjendte: i de Tauriske Stepper anstilles Steppebrande 

 for at afbrænde Thyrsagræsset , fordi det saarer Faarene; Ildens Hurtighed kan være 

 Utrolig, men naar Duggen falder, horer Branden op af sig selv og stærkt befarne Neje 

 standse oftest Ilden (Beitrage z. Kenntn. d. Buss. Reiches, XI, 1845). Ligeledes omtales 

 Steppebrandene af Midden dorff. 



Camposbrandene hore efter min Erfaring altid op i Lobet af Natten, fordi Duggen 



gjor Græsset for vaadt, og om de end paa nogenlunde flad Mark kunne bevæge sig rel 



hurtigt, er der dog aldrig om Lagoa Santa nogensomhelst Fare ved Brandene hverken 



for Menneskene, ej heller for Skovene: jeg har aldrig bort, at en Markbrand har antændt 



en Skov. 



Jeg kan ikke undlade at nævne det (lyriske Liv, der vækkes ved en Campos- 

 brand; ofte har jeg haft Interesse af selv at fremkalde en saadan , for at faa dette Liv 

 al se. Medens man for Branden kunde gaa omkring vidt og beuge, uden at se mere end 

 en enkelt lille Fugl hist og her. saa stiger den første Røgsøjle næppe tilvejrs fra det 

 knitrende Græs, forend Fugle komme ilende til fra alle Sider, ikke blot tiere Tyrannider 

 og andre Insektædere, men ogsaa Bov fugle, som Falke, Gribbe iCaraeara'er) m. 11. De 

 have nemlig gjort den Erfaring, at en brændende Campo er et fortrinligt Jagtdistrikt: 

 Insekterne skræmmes ud af deres Bo Og deres hidtil sikre Skjulesteder; Myriader af dem 

 summe i Luften foran del fremrykkende lldbælte; og ikke blot Emaen (Strudsen) og 

 Seriemaen (Dicholophus cristatus) fly, men ogsaa Klapperslanger og andet Kryb jages paa 



32* 



