103 255 



o. a.), og hvor saa et eneste Regnskyl er i Slam] til i faa Timer at bringe Lovspring og 

 Blomster frem. Ligheden med Vaarens Frembrud i Højnorden er lier aabenbarl over- 

 ordentlig stor, og bliver endnu større derved, at Vegelationstiden er saa overordentlig kort; 

 Capanema siger: Plantelivet bar næppe 4 Maaneder for sig («adiante de se»), og i 

 denne korte Tid frembringer Naturen Alt i forbausende Overflødighed. 



Floraen paa de brændte Gampos. Det er dog kun et lille udvalg af Campos- 

 urterne , der saa hurtigt komme frem og blomstre; mest iøjnefaldende ere smaa Acantha- 

 ceer (Ruellia'er) med store, blegt lilla, tragtdannede Kroner (Fig. S. 200), en lille Papilionacé 

 [Zfesmodium platycarpum), hvis rosenrode Kronblade gaa over i blaaliggront, Compositeer med 

 store gule \Aspilia) eller hvide og gule (Aster) Kurve, de smaa Rubiaceer (Declieuxia) med 

 mørkt bimmelblaa Kroner, rodblomstrede Polygala- og gulblomstrede Oxalis- Arter , en 

 Malpighiacé med liniedannedc Illade og gule Blomster (den «lynglignende» Camarea), en 

 Turneracé med malva-rode Kronblade (Piriqueta aurea), smaa spinkle, gulblomstrede Sisy- 

 rincJder, Rhynchospora'er med store, skinnende b\ide Svøbblade (Brasilianernes « Kongegræs », 

 Capim rei), selv enkelte Orchideer f. Ex. en Cyrtopodium med gulbrogede, vellugtende Blomster 

 og en Spiranthes, to smaa Euphorbia'er og flere andre. Om Græsserne end spire hurtigl 

 frem, saa bore de dog til dem, der sidst komme i Blomst; som nedenstaaende Liste viser, 

 er det Arter af meget forskjellige Grupper; nogle bave rustbrunt haare de Stande, andre 

 f. Ex. den meget almindelige Elionurus latiflorus sølvhvidt haarede. 



Jeg troer ikke, at der er mange Camposurter, hvis Blomster ile. forud for Bladene 

 saaledes som Tussilago Far/aras hos os. Næsten de eneste, der kan blive Tale om, er 

 den lille Hypoxia scorzonerifolia (men det er ikke altid, at dens bleggule Blomst, som 

 afbildet S. 202, kommer før end Bladene), og nogle Orehideæ, der ikke kunne siges at 

 bore til Queimadafloraen i strængeste Forstand, f. Ex. Cyrtopodium Eugenii (se S. 198) 1 ). 



De paa Queimaderne hurtigst fremskydende og blomstrende Arter ere folgende : 



Amarantaceæ: Gomphrena velutina, G. jubata. Acantbaeeæ: Ruellia gemini- 

 flora, R. dissitifolia, R. humilis. Sterculiaceæ: Waltheria communis. Compositæ: 

 Vernonia desertorum et var. campestris, V. simplex, V. obovata. Erernanthus ptautaginifolius. 

 Eupatorium vindeæ, E. trigonum, E. stachyophyllum, E. Warmingii. Leucopsis scaposa. Podo- 

 coma bellidifolia. Aster Warmingii, A. camporum. Baccharis aphylla, B. gracilis, B. humilis, 

 Aspilia Warmingii, A. foliacea. Spihmthes urens. Cyperaceæ: Rhynchospora nervosa. 



Formodentlig vil man paa alle andre Campos, Llanos, Savanner, Pampas og lignende Græsmarker, 

 der afbrændes, kunne iagttage aldeles de samme Fænomener, som nu omtalt. Hos Rich. Schom- 

 burgk (Botanical Reminiscences in British Guiana) findes folgende Iagttagelser fra Guianas Sa- 

 vanner: -A special interest attaches to the Pcepalanthus capillaceus Kl., as it appears thai the 

 Indians, by burning the grass of the savanna, accelerate its flowering, for in two or three days 

 •after all the leaves have been burnt and destroyed, numberless flagrant headshaped flowers appear 

 nut of the strong, short, leafless, blackened stems, and not before the flowers have entirelj dis- 

 appeared, the leaves begin to :r»» again . 



