117 269 



Overvægten, i de andre l'/z Skovstrækningerne. Da Vtu er en megel gammel By, er del 

 højst sandsynligt, at Skovene deromkring alt for lang Tid siden ere udryddede og paa den 

 Maade Campos opstaaede. Jeg anseer endnu disse Camposstrækninger for sekundære." 



20de Febr. — 3die Mails i Sorocaba. 3die — 7de Marts i Ypanema. 7de— 12te 



Marts i Sorocaba. 13de — 25de Marts i Ytu. 26de Marts — 24de April i S. Carlos. 

 Paa Hejsen nord paa bemærkede Lund «en Strækning, hvor Skoven var omhugget, og 

 som var i Begreb med at forvandle sig lil Campo. En Eryihroxylon , en Mikania og en 

 Lisianthus, som jeg kjendte fra Campos, voxede her hyppig mellem Stumperne af de om- 

 huggede Urskovtræer.» 



27de April. Ved Ibicaba omtales Egnen som rig paa det ovenfor iS. 239) nævnte 

 Logtræ. 



4de Maj. En tre Mil Fra Ibicaba i nordvestlig Retning traf Lund «Catanduva». 

 Herom hedder det: «Derpaa fulgte et Stykke lav og tynd Skov i hvid, sandig Hund, som 

 man her kalder Catanduva; en slig Skov 2 — 3 Gange afbrændt giver Campos». 



5te Maj. «Vejen førte l /s Mil gjennem god Urskov; gik derpaa over i en Catanduva 

 med mange Palmitos og Cocos ßexuosa, i hvid, sandig Bund, der vedvarede 2 l /s Mil og 

 igjen afløstes af en Campo cerrado». 



6te Maj til Hibeiro do Feijâo. \ ejen lorte uafbrudt gjennem Campos, der vexlede 

 i Udseende, snart Campo cerrado, snart Campo limpo. Iler saa han for første Gang 

 Seriema'en. 



8de Maj. Til Moncholinho. Vejen havde uafbrudt ført gjennem Campos. «Vege- 

 tationen er her overmaade forkrøblet og ørkenagtig, men rig paa ejendommelige Planter. 

 Alle de Planler, jeg fra Camposskovene kjendte som store Træer og fra Campos cerrados 

 ved Campinos, Hytu etc. som Træer af Middelstørrelse eller smaa, vare her 1 — lVa Fod 

 over .lorden og ofte endnu niere forkrøblede, saa at den hele Mark saa ud som en Campo 

 limpo, uagtet den virkelig indehold! en stor .Mængde Træ-Dverge. Midt blandt disse 

 ragede en kjæmpemæssig Qualea frem, en Rest af den forhen her staaende Skov og Vidne 

 om den eller de Ildebrande, der have forvandlet denne til Campo.» 



Ilte Maj. Ankom til S.Bento de Araraquara. «Hele Vejen Campo cerrado 

 og Catanduva af et meget sterilt udseende, og Bunden størstedels Sand blandet med 

 lidt brunt Ler. Over 1 Legua førte gjennem» mager Catanduva, hvis næsten samtlige Træ- 

 stammer vare svagt forkullede, som et Bevis paa, at Ild havde huseret i Skovene, men 

 kun svagl strøget igjennem.» «Hele Strækningen af Campos fra S.Joâo til Villa de 

 Araraquara var oprindelig Catanduva med enkelte Smaapletter god Skov. Omkring 

 Villaen sees Catanduva, Cerrado og god Skov; denne paa Toppen af Højene. Al Cerrado 

 om Byen er opstaael af Catanduva, som Øjenvidner have forsikret mig, da Egnen forst 

 for 16 Aar siden er bleven beboet, og Villaen som saadan forst er l h Aar gammel. Hisse 

 Cerrados skulle aldrig kunne forvandle sig til Campo limpo; tvertimod, lader man Kvæg 

 græsse i dem, tillager .Mængden af Buske og Smaatræer, Herimod videre opad skal 

 (efter Capitain Amorals Udsagn) lindes Strækninger af Campo limpo, hvor aldrig et Træ 

 bar voxet.» 



Ulde Maj. Fra S. Bento lil Fazenda Bancho queimado. «Hele Vejen vidt ud- 

 strakte Campos, bedækkede med to Græsarter, der begge ligne vor Havre; den ene er 

 den samme, der er saa hyppig ved Sorocaba og omtrent af Højde som vor Havre, den 

 anden 2 — 3 Gange saa høj. Formedelst disse to Græs, der just nu stode i Fro og vare 

 ganske gule, havde disse Marker en paafaldende Lighed med vore Sædmarker i Høsttiden. 

 Men en Mængde Campostræer vare adspredte omkring deri (thi det var Campos cerrados), 

 der omtrent kunde lignes med vore Frugttræer i Størrelse og Væxt, saa at Landskabet 

 virkelig havde et europæisk Anstrøg. Højene vare overalt bevoxede med Skov, Fordyb- 

 ningerne, der gjerne indeholdt en Sump i Bunden, ligeledes; hist og her udstrakte Sumpe 

 uden Skov. Jeg overbeviste mig om paa bele denne Vej, al Egnen oprindelig var ganske 

 bedækket med Skov, paa Grund af Mængden af Stubber, der endnu staa.» 



