278 126 



7. Skovene. 



1. Betingelserne l'or Skovenes Fordeling 



i Landskabel ere ovenfor omtalte (S. 234). Intet kan være tydeligere, end al det er For- 

 skjellighed oavnlig i Jordbundens Fugtighed, der fremkalder den overordentlig skarpe 

 Fordeling af Campos og Skov: langs Vandløbene en smallere eller bredere Bræmme Skov, 

 og udenfor Skoven Campos. Lidt mindre tydeligt er det mig, hvorfor der altid lindes 

 Skov om Foden af og paa de (ladere Strækninger ovenpaa Kalkklipperne (sc Fig. S. 186); 

 men rimeligvis vil Jorden ogsaa her være fugtigere, særligt da omkring Klipperne; ovenpaa 

 dem er snarest det modsatte Tilfældet, hvorfor den iler vovende Skov ogsaa er en Mel 

 l'orskjellig fra de andre. 



Om Soen Lagoa Santa lindes dels Campos, dels Skov. De sydlige og østlige 

 Bredder ere for største Delen bevoxede med Campos (se Billedet S. 173), den vestlige med 

 Skov, der utvivlsomt bar strakt sig belt op om den nordre Ende, hvor Byen nu er bygget; 

 Skoven er ikke sammenhængende længer, men de aalme Strækninger, der lindes, ere be- 

 voxede med urene Cainpos, d. e. Skov- og Camposarler ere blandede mellem hverandre, 

 og jeg nærer ingen Tvivl om, at Menneskene lier have ryddet den oprindelige Skov. 

 Derimod er der ikke Tegn til, at den sydlige og ostlige Bred har haaret Skov (undtagen 

 ved det sydvestlige Hjørne). Grunden lil denne oprindelige Forskjel Kan jeg kun sætte i 

 Forbindelse med Overfladeforholdene, uden forøvrigl al kunne forklare den heil. Jeg seer 

 nemlig ingen anden Forskjel mellem Bredderne end, at den skovklædte skraaner stærkt 

 ned mod Snen, ganske som Terrænet i Almindelighed skraaner Ira Cainposhakkerne ned 

 til de skovklædte Dale, medens de camposklædte ere Hade, navnlig er den østlige Side 

 meget Had. Mern at forklare Sammenhængen nærmere formaaer jeg ikke. 



At Luften i og over Skovene ogsaa er fugtigere og køligere end i og over 

 Campos, har jeg ligeledes omtalt. Taagcr hvile ofte om Natten og i Morgentimerne over 

 Skovene, navnlig over Bio das Velhas's Vande og skovklædte Bredder, og Skyer sees 

 undertiden, selv midt paa Kagen med forøvrigl skyfri Himmel, at hohle sig svævende over 

 en eller anden Skov, idet Vanddampene fortættes her ved den fra Skoven udstraalende 

 Kolighed. 



Grænsen mellem Sko\ og Campo er overordentlig skarp, hvor Menneske! ikke 

 har forstyrre! den; overgangen fra den varme, lysaabne, muldfattige Campo til den kolige 

 Skov med den muldrige Jordbund, som Skoven i ^årtusinders Løb har dannet sig selv, 

 kan ikke være brattere. Del er tillige en Overgang fra den ene Flora lil en anden, heil 

 l'orskjellig. og saa vid! vides Ira den ene Fauna lil den anden, ialll'ald i Hovedtrækkene. 



