141 285 



Silhouetform mod den lyse Himmel: i uafbrudt \e\el passere forbi (»jet det enkelte, 

 elliptiske eller lancetdaniie.de Blad, som udmærker Lauraceer, Myrter, Anonaceer, Ebenaceer 

 o. a. , det finnede, som er saa almindeligt hos Bælgplanter, Meliaceer. Anacardiaceer, 

 Simarubaceer o. a., og som paa en Maade efterlignes af visse Andre, der have enkelte, 

 men elegant toradede Blade (f. Ex. Arter af Xyhpia, Celiis og Phyllanthus) , eller endelig 

 for det tredie det fingrede eller baanddelte Blad hos Axaliaceer, Cecropier, Bombaceer, 

 Bignoniaceer o. il. En god Forestilling om, i hvilken mærkværdig Grad Arterne ere 

 blandede mellem hverandre, faacr man undertiden, naar man fra en Camposbakke kaster 

 el Blik ud over de underliggende Skove, og visse Arter med særligt fremtrædende Blomster 

 da netop blomstre; man vil da se f. Ex. en violet Piel af el Exemplar af Machærium 

 angustifolium lier, en anden hist. en tredie. fjerde o. s. v. langt derfra, og paa samme 

 Maade kan man se anderledes farvede Pletter af andre Arter strøede rundt om i Skoven. 

 Ogsaa Lovet har jo undertiden en saa paafaldende Farvetone . al Arten lader sig kjende 

 paa det i lang Frastand . f. Ex. Cecropia'emes hvidfiltede Blade , og da aabenbarer sig 

 samme mærkværdige Uselskabelighed. 1 Løvspringstiden faaer man andre Exempter at se 

 paa det samme, idet visse Træers unge Lov har en usædvanlig Farvetone, f. Ex. Copaifera 

 LangsdorffiCs , der er rødbrun; endnu staaer det lydeligt for mig. hvorledes i\cy i For- 

 aarslidens røgfyldte, varme Dage sees rødbrune Fletter i ret talrig Mængde al Copaifera- 

 Træer spredte rundt om i Skovene: man lærer da. al denne Art horer til de mere hyp- 

 pige. Ogsaa de mange Forskelligheder , som Træernes Bark frembyde, belære om den 

 store Mangfoldigbed af Arier. 



Demibadas. Den sikreste og tillige letteste Maade til at lære Skovens Sammen- 

 sætning at kjende har Botanikeren i Derrubaderne. Ved 'Derriibadas- forstaa Brasilianerne 

 den for Agerbrugets Skyld foretagne Omhugning af Skov. Naar Landmanden vil anlægge 

 sig en Plantage (roça), vælger ban sig dertil et passende Stykke Skov. og hans forste 

 vilicjde bestaaer da i at hugge denne ned. Saasnart Regntiden er vel endt, altsaa 

 allerede i April Maaned, begynde disse Derriibadas. og Skoven gjenlyder af Øxehug og 

 de faldende Træers Brag. De ældre og svagere Folk (tidligere de ældre Slaver og Slavinder) 

 sæltes forst i Arbejde med at omhugge alle Lianer og smaa Træer, for at de større ikke 

 skulle være sammenfiltrede alt for meget indbyrdes og falde i rent uberegnelige Retninger 

 til Fare for Arbejderne. Derpaa tage de kraftigere Mænd fat paa de større Træer, hvis 

 Stammer overhugges V2 — 1 M. over Jorden. Snart er der gjort dybe Indhug i en Mængde 

 af dem, et enkelt større hugges da endnu dybere igjennem, og nu begynder det al 

 knage og langsomt at segne; hurtigere og hurtigere bliver Bevægelsen, del river de andre 

 med sig, med hvilke det er sammenbundet af Lianerne i Trætoppene, og under Knagen 

 og Bragen farer de alle susende til Jorden, splintrede og knuste, Grenstumper fare om 

 til alle Sider, og en Regn af Blade opfylder Luften for en kort Tid. 



