298 14G 



større og Forholdet mellem Familier formodentlig noget anderledes. De i dette Afsnit 

 omtalte Arter regner jeg til de egentlige Skovplanter; de to andre Vegetationer omtales i 

 del folgende. 



5. Skovbundens Urter og Halvbuske. 



Skovbunden er fattig paa Urter; den mørke Jord er ofte næsten alene dækket af 

 det formuldnende Affald af Blade og Grene, Blomster og Frugter. Ikke lindes her de 

 bløde, svulmende, frisk grønne M os tæp per, som vi have i vore Skove, navnlig Naale- 

 træskovene; ingen Flet indbyder til Hvile; de Mosser, der findes i Skoven, sidde hyppigst 

 paa Træstammerne, hvor de danne spredte, tynde Beklædninger, eller paa omfaldne, hen- 

 smuldrcnde Stammer; Jordlichener mangle aldeles; heller ikke de talrige Hatsvampe, 

 der navnlig om Efteraaret mylre frem hos os, se vi her saa at sige Spor til, ialtfald ere 

 de sjældne og smaa; en og anden lille Art lindes vel mellem det forraadnende Løv, f. K\. 

 en elegant nær Phallus staaende Slægt; eller en og anden spinkel Agaricacé; de. Heste 

 Svampe, som jeg har seet, vare Poresvampe paa gamle Træstammer. Græsserne spille 

 heller ingen Bolle, danne intet Dække noget Sled; dertil staa de for spredt og ere oftest 

 for spinkle. Frodigst træffer man Skovbunden paa jævnt Terræn omkring Kalkklipperne og 

 i enkelte fugtigere Dale, samt nær Bækkene paa lysaalme Steder. Bækkenes Skrænter kunne 

 være bevoxede med fintdelte Bregner, Marchantiaceer og andre Hepaticæ, under hvis tynde 

 Luv eller Blade Vanddraaberne kunne sidde funklende med gulgrøn Glans. Faa saadanne 

 Steder findes ogsaa de (leste Bregnetræer. Alle de paa Skovbunden voxende Urter, staa 

 lige saa spredt og lige saa uselskabeligt som f. Ex. Skovtræerne; hist staaer een Art, her 

 en anden. 



Af alle Urter bor først og fremst Bregnerne nævnes; Skovbunden er deres rette 

 Plads; medens der i Campos højst voxer 4 Arter, af hvilke strængt taget kun een, eller 

 maaske 2, kunne regnes for ægte Camposplanter, tælle Skovene med Sikkerhed c. 100, 

 og formodentlig ved nærmere Undersøgelser en Del flere. Næst Bregnerne kunne Orchi- 

 deerne. Seilamineernes tre Familier, Araceerne, Amaryllidaceerne , Commelinaceerue (især 

 paa fugtigere Steder) og Gramineerne nævnes, hvorom henvises til efterfølgende Fiste; de 

 Enkimbladede spille her næst Bregnerne den største Bolle. 



Af Muldjordsvæxter (Saprophyterj er der kun faa, hvilket vistnok ogsaa er 

 et Tegn paa, at del er med forholdsvis aabne og tørre Skove, at vi have at gjøre. Jeg 

 har kun een Gang fundet en Voijria (Præparatet blev odelagt for mig, men Arten var 

 vistnok unißora) , nemlig i en meget muldrig og mørk Skov; af Orchideer, der ere meget 

 blege og sikkert ere Saprophyter, kan jeg nævne: Pogonopsis nidus avis (bleggul), Peleæia 

 aeianthiformis (blegrød, næsten bladløs) og Wullschlågelia aphylla, hvis Navne allerede til- 

 dels lyde hen paa en ejendommelig Levevis; fremdeles antager jeg, at Lipœrù data, 



