151 303 



à — 10 Gm. Tykkelse 1 !. Vi træffe de finere og spinklere gjennemvævenile Buskene i Skov- 

 ramle og i Krat, og vi træffe de store «Cipôs» inde i Skovene, hvor de slynge sig om 

 Stammerne undertiden med saadan Kraft, at de sætte Mærker i dem, eller hænge i lange 

 Huer mellem Træerne, knyttende Træ til Træ og spærrende Vejen mellem dem; lig Tove 

 paa et Skib kunne de være udspændte i alle Retninger, og disse Toves Former ere meget 

 forskjellige i ydre og indre Bygning. Man træffer her Bauhiniernes fladtrykte, vexelvis 

 krummede Stængler; Bignoniaceernes but i-kantede, Sapindaceernes uregelmæssig kantede 

 ug furede, tornede Dioscorea- og Smt&M:-Stængler og andre mere eller mindre paafaldende 

 Former. Tykkelsen er meget forskjellig; der er nogle kun saa tykke som kraftige Snore, 

 som ikke desto mindre gaa højt tilvejrs, og der er andre med næsten armtykke Stængler, 

 som forsvinde i Trætoppene mellem et Virvar af Grene og Blade. Det er næsten endnu 

 mere haabløst at faa fat paa deres Løv eller Blomster end paa Blomsterne af et Træ, og 

 hvis ikke Skovrandene fandtes, vilde jeg ikke have kunnet gjøre Bekjendtskab med saa- 

 mange Lianer, som nu Tilfa'ldet er. I Skovrandene finder man dem maaske alle; her 

 lindes ikke blot de tyndstænglede Passiflorer, Cucurbitaceer, Papilionaeeer og mange andre, 

 fine og urteagtige ; her træffer man ogsaa de langstrakte , rigt forgrenede og mere eller 

 mindre klattrende Cyperaeeer, der kunne have saa stor en Rigdom af Skud, at et enkelt, 

 eller nogle faa individer kunne fylde store Strækninger med deres umaadelig hvasse og 

 skjærende Blade; og over de afrundede, af tætte, grønne Bladmasser dannede Skovsider 

 seer man ofte Lianerne vælde frem med en Rigdom af Blomster næsten som et Vandfald, 

 der styrter ned ad Skraaningen, og i lange Guirlander hænge de ned over den. 



Atter her møde \i det vanskelige Spørgsmaal om Livsvarigheden. Om nogle 

 er der ikke Spor af Tvivl : enten have de udpræget forvedede, mangeaarige Stængler, eller 

 de ere ligesaa tydeligt urteagtige, enkelte endog enaarige; men andre, som naa enorme 

 Størrelser og faa tykke, bløde og saftrige Stængler, synes ligeledes at være enaarige. 

 Exempelvis vil jeg nævne Chenopodiaceen Boussingaullia gracilis; kun een Gang har jeg 

 fundet den: Exemplaret gik overordentlig højt op i et Træ, men Stammerne vare, saavidl 

 jeg nu kan erindre, saa bimle, skjønt omtrent 3 Cm. tykke, at de vistnok vilde gaa til- 

 grunde efter kort Tids Forløb. Da alle disse Planter imidlertid kunne træde frem med 

 samme Ydre og spille en lignende Rolle, hvad enten de ere Lianer eller Lrter, skiller 

 jeg dem ikke ad i to forskjellige Lister. 



De Familier, der tælle de talrigste, ejendommeligste og mest iøjnefaldende 

 Lianer, ere følgende. Bignoniaceæ. Hertil høre nogle af de prægtigste Arter. 

 Kronerne ere meget store, oftest saa store som eller større end hos Digitalis purpurea 



Jeg maalte et paa lorden liggende Stykke af en (ukjendt) Lian: det var e. 20 M. (62') langt «n 

 2 — 3 Cm. i Tvæimaal. 



