304 152 



imeü hvis Krone der ogsaa er ikke ringe Formlighed), dertil med stærke Farver, mest 

 rosenrøde, sjældnere gule eller hvide, og mange erc vellugtende; ofte ere de i den Grad 

 dækkede med Blomster, at de danne store rode, pule o. s.v. Pletter i Skovene, der kunne 

 sees i lang Afstand, og Skovbunden under en saadan Lian kan være overstrøet med de 

 all'aldne Kroner. En lignende Pragt kunne Convolvulaceæ udvise; ogsaa disse gaa højt 

 lil Vejrs, og ere tildels Lianer. Medens de fleste have Blomster, der i Former, Størrelse 

 og Farver ere som de hos os ofte dyrkede Ipomccaer, er der nogle afvigende; særligt bør 

 Ipomæa bona nox nævnes, hvis snehvide, store, fladkravede og vellugtende Kroner (Horet 

 er omtrent 10 — 12 Cm. langt og Kraven ligesaa bred) formodentlig bestøves af Natsværmere, 

 samt lp. tubata, hvis Kroner have samme Form, men ere kun omtrent halvt saa store og 

 purpurrode. — Dernæst kunne Apocyneæ nævnes; ved Siden af Arter med lidet iøjne- 

 faldende Blomster findes her andre med store, tragldannede, rosenrode, vellugtende Kroner. 

 — Leguminosæ give et stort Bidrag, mest Papilionaceæ: nævnes kunne f. Ex. 

 Mucuna med de brændende Bælge, Canavalliatr med store violette Blomster, Dioclea 

 rvfescens med purpurrøde, og Camptosema grandiflorum, en bøjtgaaende Lian, der med et 

 Mylr af store, skarlagenrøde Blomster i Vandfaldsform kan vælde ud over Skovrandene. 

 Mange andre have mindre pralende Blomster. Af Cæsalpiniaceæ er det Bauhinia- 

 Arterne med hvide Blomster, der mest henlede Opmærksomheden paa sig, dernæst 

 Cassia' er, men de hore i mindre Grad til de ægte Lianer. Combretaceæ ere ikke meget 

 talrige, men en af de allersmukkeste Lianer horer til dem, nemlig Combretum Löfflingii 

 med det frisk grønne Løv og de talrige, guldgule, rigtblomstrende Stande. Den anden Art, 

 Combretum Jacquinii er ikke nær saa pralende, men til Gjengjæld cre dens hvide Blomster 

 meget vellugtende, omtrent som Konval eller Orange. 



Næst disse kunne vi nævne AristolocJùa-ArteTae loi' deres ofte store og besynderlig 

 formede Blomsters Skyld; nogle have morkl brune og smudsiggule Farver liglsom 

 Stapelia erne og udmærke sig ved den samme Aadselstank som disse 1 ). Alen Aristolochia- 

 eeerne spille en ringe Bolle i Skovene, fordi de ere sjældne, og fordi deres Blomster ere 

 saa l'aa. lui vigtig Bolle spille derimod en Mængde Lianer med mindre Blomster, men 

 som paa Grund af disses Talrighed dog væsentlig bidrage til at pryde Skovrandene ; af 

 disse maa Malpighiaceæ nævnes; Blomsterne ere hos nogle gule, hos andre hvide eller 

 blegt rosenrode, og altid i stor Mængde; det er en Familie som derved og ved den Talrighed, 

 hvormed den optræder, og den Udstrækning Individerne opnaa ved deres starke Forgrening, 

 spiller en vigtig Bolle blandt Lianerne. 1 samme Klasse maa Sapindaceerne stilles, der 

 alle have hvide Blomster; ikke uden Grund taler Martins saa ofte om »honningduf tende 



Stai erne indeholde undertiden store Vandmasser, der strømme ud af den, naar de Bkjæres over. 



Ile kunne være M'llimlcmlp. 



