ol 
Diplanchias nasus, i hvis Beskrivelse der udtrykkelig fremhæves flere af de mest betegnende 
Trek, saasom den fremspringende Nese og den frie, d.v.s. ikke med de andre uparrede 
Finner umiddelbart forbundne Halefinne; at der tilskrives den en dobbelt Gjællespalte paa 
hver Side, den ene foran den anden, beror kun derpaa, at Rafinesque har taget den 
dybe Fure, som fortil begrænser den bevægelige Del af Gjællelaaget, for en forreste Gjælle- 
spalte! Det er fremdeles uden al Tvivl den Form, som Home!) har afbildet; og, hvor 
ufuldkommen end den Afbildning er, som Domsma 1770 gav af en Klumpfisk paa c. 200 
Pund, som blev fangen paa «Malgas’s»?) Rhed, lader dog Beskrivelsen næppe nogen Tvivl 
tilbage om, at jo denne Forfatter har haft ganske den samme Form for sig som vi®). Vi 
maa fremdeles antage, at det er den samme, som træder os imøde i den Afbildning af en 
Klumpfisk fra det gode Haabs Forbjerg, som Prof. Burmann havde givet Houttuyn, og 
som denne har publiceret"). Heller ikke finde vi nogensomhelst Grund til at tvivle om, 
at det jo er den af Plancus afbildede 400 Pund tunge «Mola altera», paa hvilken 
Ranzani senere (tab. synopt. ad pag. 83) opstillede sin nye Art og Slægt «Tympanium 
planci», idet han — men vistnok fejlagtigt — opfattede Plancus's Beskrivelse af Under- 
kjæven saaledes, at denne skulde være tvedelt som hos en Tetrodon®). — Det er endelig 
denne Art, som er bleven anatomeret af Jacob), Embleton, Wellenbergh og 
Cleland efter Individer fangne ved de europæiske Kyster; og gaa vi fra disse tvers over 
Det er aldeles uden Grund, naar man (Risso) i Rafinesques Diplanchias har villet 
se en Chimera. (I samme Forfatters «Indice» etc. benævnes den Diplanchias Mola, uden at man 
ser, hvad Grunden er til denne Ændring). 
1) Figuren er for høj i Forhold til Længden. Næseborenes Stilling er heller ikke rigtig angivet. 
?) Malaga? Eller den lille Landsby, som nu indtager Carthagos Plads. 
3) Formen er nemlig bleven noget for langstrakt. «Snuden stor, haard og fast, ikke ulig Svinets» ; 
«Gjælleaabningerne dobbelte» (altsaa opfattede paa samme Maade som af Rafinesque). «Fra 
Snuden og Brystet udgaa efter hele Legemets Længde til Halen to store benagtige Ribber, af hvilke 
den øverste er den længste og bredeste.» 
Afbildningen er ingenlunde heldig; Brystfinnerne og Gjællespalten ere anbragte meget for langt 
tilbage, og særlig have Gat- og Rygfinnen faaet en altfor bred trapezoidal Form — alt naturligvis 
under den Forudsætning, at det er den samme Art, som vi have for os; en Indskrænkning, der selv- 
følgelig ogsaa gjælder m.H.t. de her fremsatte Bemærkninger om de andre Afbildningers Noj- 
agtighed. 
Plancus's Udtryk om Underkjæven «bissectum, ut dentes duos effingeret» kan tydes som et 
maaske aldeles tilfældigt Indsnit i Kjæven — et saadant træffes virkelig ikke sjælden hos Klump- 
fisken — og der er ingen Nødvendighed for at forståa det saaledes, at Kjæven var fuldstændig 
tvedelt i Midten som hos en Tetrodon. 
5) Exemplaret fanget i Dublin Bay. Den fremspringende Snude omtales; Haleranden havde uregelmæssige 
Indsnit; Kjævernes Skærerand var ru og uregelmæssig, som om den var «chipped and fractured by 
= 
a 
trituration» — en treffende Bemerkning, som man oftere har Anledning til at gjore ved Under- 
sogelsen af disse Dyr — og deres Indside «tæt besat med uregelmæssige perleagtige Ujævnheder af 
i 
Størrelse som store Knappenaalshoveder». 
