36 
fiske i Bologna-Museet, hans Orthagoriscus Alexandrinü, kunne vi heller ikke se andet 
end et temmelig uheldigt udstoppet Exemplar af Mola nasus Raf.; det er meget stort, 
over 6 Fod langt!), har Spor til Næseknuden og har den korte og brede, fra den tykke 
Halefinne vel adskilte Ryg- og Gatfinne, som udmærker den fuldt udvoxne Fisk. At man 
ikke ser Spor til Halens Lapper og Randknogler, kan have sin Grund i, at Præparatøren 
har sat sig ud over de med Behandlingen af dette Parti forbundne Vanskeligheder ved at 
afskjære Huden foran Randknoglerne og saa senere har syt den sammen, hvorved disse 
Deles karakteristiske Form maatte gaa aldeles tabt; at ogsaa Legemsformen kunde blive 
forkvaklet, naar det blot gjaldt om at udstoppe saa nogenlunde det aftrukne Skind, og 
ingen Tegning af Dyret forelaa til Vejledning, er en Selvfølge. (Under de første Forsøg 
paa at faa Skindet af det store Exemplar fra Sevedø til at slutte sig om den udstoppede 
Form, have vi haft Lejlighed til at se, hvor let Skindet under Sammentørringen begunstiger 
Fremkomsten af forskjellige vanskabte Former, der minde stærkt om de her berørte i 
mangfoldige Henseender). Ogsaa for en Del af det, som tilsyneladende udmærker hans 
anden Art, Ozodura Ursinii Ranz.”), kan man maaske finde en Forklaring ad lignende Vej; 
saaledes for den langstrakte Form og Hudfolden langs hen ad Ryggen («dorso limbo auc- 
tum»); de høje, smalle Finner, som ikke ere adskilte fra Halefinnen, dennes Tyndhed 
(«membranacea pellucida») og ulappede Rand ere maaske ogsaa blevne noget forvand- 
skede ved Præparationen, men hidrøre vel snarere fra Exemplarets Ungdom (det var nemlig 
kun lidt over 11/2 Fod langt). Paa Anomalierne i Finnernes Straaleantal kan der næppe 
lægges nogen Vægt. Det er den tydelige Tryneknogle («tuberculum in discum osseum 
desinens») og den langstrakte Form, som foranledige os til at omtale denne Form her; 
ellers vilde det maaske været naturligst at tage den med ved Omtalen af de mindre Klump- 
fiske-Former, til hvilke vi i det følgende komme tilbage %). 
Den af Swainson efter Guilding's haandskrevne Optegnelser kortelig karakte- 
riserede Pedalion gigas Guild. (fra Vestindien?) vilde der, efter den rigtignok meget korte 
og ufuldstændige Beskrivelse, egentlig heller ikke være noget til Hinder for at tyde 
som en M. nasus, ja adskilligt i denne tyder endog ligefrem derpaa (den lappede, fra Ryg- 
og Gatfinne adskilte Halefinne f. Ex.); men Afbildningen (Vol. I, pag. 199) tyder paa en 
meget mere langstrakt Legemsform, og den Mulighed kunde derfor vel ikke aldeles afvises, 
1) Længden 6'2'/4", Højden 4, Rygfinnen 2’4/o. Straaletallet angives til P.: 10, D.: 13, A.: 15. 
2) Længden 1/64/4, Højden 112“, Rygfinnen lige saa lang som Legemets største Højde; Straaletallet 
angives til: P.: 12, D.: 16, G.: 14, A: 14. Halens Randknogler 7. (I Gøteborgs Museum findes 
et udstoppet Exemplar fra Middelhavets Afrika-Kyst, halvtredje Fod langt, hjembragt af Kapt. 
Prætorius, der minder en Del om denne Ranzanis formentlige Art). 
3) Til disse kunde endnu, for Fuldstændigheds Skyld, føjes en Figur i «Museum Regium» (saa slet 
som muligt, men dog visende den fremspringende Snude) og to i «Histoire générale des voyages», 
t.X, pl. J, N. XI «Soleil de mer Jong de 4 pieds et demi» og N. XII fig. 1 «La lune de mer ou 
poisson d'argent». 
